02.04.2026

ЄУН 389/4491/25
Провадження №1-кп/389/181/25

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 квітня 2026 року Знам`янський міськрайонний суд 
Кіровоградської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , 
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 , 
обвинуваченого ОСОБА_4 , 
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду міста Знам`янка кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №62024170030002757 від 23.08.2024 стосовно
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Іванківці, Знам`янського району Кіровоградської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, одруженого, на утриманні має малолітню дитину, військовослужбовця на посаді водія-заправника автомобільного відділення взводу матеріально-технічного забезпечення віськової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.1 ст.309 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 скоїв незаконне збергігання бойових припасів та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу; незаконне придбання, носіння та зберігання наркотичного засобу без мети збуту, за наступних обставин.
Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України водієм-заправником військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог п.п.1,2 Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України, затвердженого Постановою Верховної Ради України №2471-ХІІ від 17.06.1992 «Про право власності на окремі види майна», з подальшими змінами та доповненнями, згідно з якими зброя, боєприпаси, вибухові речовини й засоби вибуху, віднесені до майна, яке не може перебувати у власності громадян, Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою КМУ №576 від 12.10.1992, «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолошеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України №622 від 21.08.1998, діючи умисно та цілеспрямовано та цілеспрямовано, реалізуючи злочинний умисел незаконно зберігав: боєприпаси калібру 5,45мм (5,45х39мм) у кількості 222 штуки, які являються проміжними патронами, з яких тридцять являються з трасуючими кулями, два з кулями із підвищеною пробивною здатністю, решта сто дев`яносто зі сталевим сердечником, промислового виготовлення, які можуть використовувались при стрільбі з автоматів системи Калашнікова (АК-74, АКС-74У), кулемету «РПК-74» та інших; боєприпас - 14,5 мм патроном з бронебійно-запалювальною кулею, промислового виготовлення; два корпуси від гранат типу Ф-1 споряджені вибуховою речовиною - 2,4,6-тринітротолуол (ТНТ, тротил), за місцем реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з невстановленого в ході досудового розслідування часу до моменту їх виявлення та вилучення працівниками поліції в ході обшуку за вказаною адресою 30.10.2025.
Тобто, ОСОБА_4 своїми умисними та протиправними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.263 КК України. 
Крім того, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби під час мобілізації, перебуваючи на посаді водія-заправника автомобільного відділення взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи умисел на незаконне придбання, носіння та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, в порушення вимог Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» №60/95-ВР від 15.02.1995 та Закону України «Про заходи протидії незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсовів та зловживання ними» №60/95-ВР від 15.02.1995, 30.10.2025, в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено суху речовину рослинного походження, яка згідно з висновком експерта №СЕ-19/112-25/15143-НЗПРАП, є наркотичним засобом - канабісом, який віднесений до наркотичних засобіві та рослин, обіг яких обмежено. Маса канабісу, в перерахунку на суху речовину, становить 143,97 грама. Також в ході обшуку виявлено саморобний пристрій для куріння, на якому згідно висновку експерта №СЕ-19/112-25/15142-НЗПРАП виявлено нашарування особливо небезпечного наркотичного засобу - екстракту канабісу, який віднесений до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено. Маса екстракту канабісу, в перерахунку на суху речовину становить 0,15 грама, тобто ОСОБА_4 незаконно зберігав вищевказану психотропну речовину - обіг якої обмежено, з метою власного вживання без мети збуту, до моменту їх виявлення та вилучення працівниками поліції за вище вказаною адресою.
Тобто, ОСОБА_4 своїми умисними та протиправними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.309 КК України. 
До таких висновків суд дійшов, виходячи із такого.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.1 ст.309 КК України визнав повністю та надав суду показання, які повністю відповідають фактичним обставинам, що викладені в обвинувальному акті. Зокрема, зазначив, що будучи військовослужбовцем, зберігав за місцем своєї реєстрації та проживання, а саме: в гаражі - боєприпаси, які привіз із місця несення військової служби, будучі у СЗЧ, а також наркотичний засіб - канабіс, який зірвав, висушив та саморобний пристрій для куріння, з метою власного вживання без мети збуту, до моменту їх виявлення та вилучення працівниками поліції. Повідомив суд, що цілком розумів та наразі розуміє протиправність своїх дій. У скоєному щиро розкаюється, просить суворо не карати.
Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому органом досудового розслідування правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті та кваліфікацію своїх дій, крім того, беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи і судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє, усвідомлює зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, суд вважає можливим, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, проти чого не заперечують прокурор та обвинувачений.
Учасникам процесу роз`яснено, що в такому разі вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.
За таких обставин суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 доведеною, а його дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст.263 КК України за ознаками незаконне збергігання бойових припасів та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу; за ч.1 ст.309 КК України за ознаками: незаконне придбання, носіння та зберігання наркотичного засобу без мети збуту.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості скоєних обвинуваченим кримінальних правопорушень, один з яких згідно зі ст.12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, інший відноситься до кримінального проступку, мотив та мету вчинених правопорушень, а також дані про особу: те, що він раніше не судимий, одружений, має на утриманні одну малолітню дитину, військовослужбовець, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, висновок досудової доповіді, відповідно до якої, виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства. 
Відповідно до вимог ст.66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю криміальних правопорушень.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , передбачених ст.67 КК України, судом не встановлено.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення суду від 09.06.2005), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16.10.2008) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Враховуючи вищенаведені обставини в їх сукупності, а саме: ступінь тяжкості скоєних ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують та відсутність обтяжуючих його покарання обставин, суд прийшов до висновку щодо доцільності призначення  ОСОБА_4 покарання у межах санкції ч.1 ст.263 та ч.1 ст.309 КК України та з урахуванням вимог ч.1 ст.70 КК України, якою передбачено, що при сукупності кримінальних правопорушень, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань у виді позбавлення волі.
Згідно з приписами ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Кримінально-правові норми, що визначають загальні засади та правила призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Зваживши наведені обставини, суд з урахуванням положень, зокрема ст.75 КК України, приймає рішення про можливість чи неможливість звільнити особу від відбування покарання з випробуванням.
Так, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, щиро розкаявся, повністю визнав вину, зробив для себе правильні висновки та запевнив суд, що подібного більше не вчинятиме.
Суд також враховує позицію прокурора, який залишив застосування цієї норми права на розсуд суду.
Призначення саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 , випливає з дотримання судом принципів рівних можливостей та справедливого судового розгляду. Адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь, оскільки контроль над поведінкою, способом життя та роботи, протягом всього строку відбуття покарання із випробуванням, надає можливість органу пробації аналізувати інформацію з метою визначення рівня ресоціалізації (виправлення засуджених).
Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст.50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.
Разом з цим, суд, діючи відповідно до положень ч.1 ст.76 КК України, покладає на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України.
Таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням ст.ст.65-68 КК України та буде необхідним для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 , запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особистості обвинуваченого та є достатнім, для досягнення, відповідно до ст.50 КК України, мети покарання.
Щодо тривалості іспитового строку, то суд зауважує, що іспитовий строк містить у собі погрозу реального виконання покарання, якщо засуджений не буде виконувати умови випробування, і можливість остаточного звільнення від відбування покарання і погашення судимості, якщо особа виконає покладені на неї обов`язки. Встановлення іспитового строку полягає і в тому, що за засудженою особою здійснюється контроль з боку органів виконання покарання. Крім того, іспитовий строк дисциплінує засудженого, привчає його до додержання законів, нагадує йому, що він не виправданий, а проходить випробування, від результату якого залежить його подальша доля звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне її відбування.
Встановлення у даному випадку судом іспитового строку 1 рік обвинуваченому ОСОБА_4 є виправданим з урахуванням особи обвинуваченого, який раніше не судимий, і достатнім для того, щоб обвинувачений довів своє виправлення без реального відбування основного покарання.
Водночас, суд враховуючи вимоги ч.4 ст.76 КК України, вважає за необхідне покласти обов`язки органу пробації на командира військової частини, де засуджений ОСОБА_4 буде проходити військову службу.
Підстав до застосування положень ст.69 КК України при призначенні покарання судом не встановлено.
До того ж слід відзначити, що покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в інший передбачений законом спосіб. Покарання повинно визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин. 
Саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
У підсумку дане покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Таке покарання обвинуваченому ОСОБА_4 перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю, обставинами скоєного та особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.
Відповідно до п.1 ч.4 ст.374 КПК України суд під час ухвалення вироку, серед іншого, приймає рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.
Стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 обрано та у подальшому продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 03.04.2026.
У зв`язку з тим, що суд прийшов до переконання про призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст.75 КК України, тобто, звільнивши від відбування покарання з випробуванням, суд, відповідно до положень ст.377 КПК України, вважає за необхідне скасувати у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою, застосований до останнього, звільнивши обвинуваченого з-під варти в залі судового засідання. Клопотань щодо застосування інших запобіжних заходів до суду не надходило, отже суд не вбачає підстав для їх застосування до набрання вироком законної сили.
Згідно з ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Процесуальні витрати по даному кримінальному провадженню за проведення комплексної судової вибухово-технічної експертизи, судових експертиз матеріалів, речовин та виробів, екпертизи зброї складають на загальну суму 15153,80 грн.
Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст.100 КПК України. 
Керуючись ст.ст.100, 124, 349, 367, 368, 373, 374 КПК України, суд 

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4  визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.1 ст.309 КК України та призначити йому покарання:
-за ч.1 ст.263 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки; 
-за ч.1 ст.309 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (однин ) рік . 
На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки . 
На підставі ст.75 КК України,  ОСОБА_4  від відбування призначеного йому остаточного покарання у виді позбавлення волі звільнити з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік.
Відповідно до ст.76 КК України покласти на  ОСОБА_4  наступні обов`язки: 
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Обов`язки органу пробації згідно ч.4 ст.76 КК України покласти на командира військової частини, де засуджений ОСОБА_4 проходитиме військову службу.
Застосований до  ОСОБА_4  запобіжний захід у виді тримання під вартою скасувати, негайно звільнивши його з-під варти в залі суду.
У разі звернення вироку до виконання в частині реального відбування покарання у виді позбавлення волі, на підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати у строк відбування покарання строк тримання обвинуваченого  ОСОБА_4  під вартою з 30 жовтня 2025 року (момент затримання) по 02 квітня 2026 року включно (за цим вироком).
Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення судової експертизи матеріалів, речовин та виробів №СЕ-19/112-25/15142-НЗПРАП від 07.11.2025 у розмірі 2674,20 грн., №СЕ-19/112-25/15143-НЗПРАП від 07.11.2025 у розмірі 2674,20 грн., судової експертизи зброї №СЕ-19/112-25/15148-БЛ від 12.11.2025 у розмірі 3565,60 грн., комплексної судової вибухово-технічної експертизи №КСЕ-19/112-25/15198 від 11.11.2025 у розмірі 6239,80 грн., а всього у розмірі 15153 (п`ятнадцять тисяч сто п`ятдесят три) грн. 80 коп. 
Речові докази:
- боєприпаси калібру 5,45-мм (5,45х39мм), у кількості 222 штуки, які являються проміжними патронами, з яких тридцять являються з трасуючими кулями, два з кулями із підвищеною пробивною здатністю, решта сто дев`яносто зі сталевим сердечником, промислового виготовлення, які можуть використовувались при стрільбі з автоматів системи Калашнікова (АК-74, АКС-74У), кулемету «РПК-74» та інших; два корпуси від гранат типу Ф-1 споряджені вибуховою речовиною - 2,4,6-тринітротолуол (ТНТ, тротил), предмет зовні схожий на магазин від автоматичної зброї, два змиви з поверхні предмету зовні схожого на корпус ручної гранати з маркуванням чорного кольору, прозорий полімерний пакет, у якому знаходилися предмети зовні схожі на патрони, змив з поверхні предмету зовні схожого на корпус гранати з маркуванням червоного кольору, змив з предметів зовні схожих на патрони, 3 гільзи, - передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів ВП №1 (м.Знам`янка) КРУП ГУНП в Кіровоградській області, - знищити;
-спеціальний полімерний пакет експертної служби МВС №6321374 з надписами «Висновок експерта №СЕ-19/112-25/15143-НЗПРАП від 07.11.2025 №62024170030002757», в середині якого знаходяться речовина рослинного походження, тьмяно-зеленого кольору, є наркотичним засобом - канабісом, який віднесено до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено загальною масою 143,97 грам, та спеціальний полімерний пакет експертної служби МВС №6321374 з надписами «Висновок експерта №СЕ-19/112-25/15142-НЗПРАП від 07.11.2025 к/п №62024170030002757», в середині якого знаходяться верхня частина полімерної пляшки з нашаруванням наркотичного засобу - екстракту канабісу, обіг якого обмежено загальною масою екстракту канабісу, в перерахунку на суху речовину 0,15 грам, - передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області, - знищити;
-оптичний диск із відеозаписом проведення допиту свідка ОСОБА_6 , - зберігати при матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений до Кропивницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Відповідно до ч.2 ст.394 КПК України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Знам`янського міськрайонного суду
Кіровоградської області ОСОБА_1