ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Львів
23 квітня 2026 року	справа № 380/16174/25	

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кондратюк Ю.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Сихівського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -
У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Сихівського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради (далі – відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі – відповідач 2), у якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача-1 щодо не виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі позивачу з 01.10.2024 до 31.03.2025 у розмірі 12000,00 грн;
- зобов`язати відповідача-2 поновити виплату допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі позивачу з 01.10.2024 до 31.03.2025 у розмірі 12 000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 перемістилась через військову агресію рф з м. Макіївка Донецької області до м. Львів разом матір`ю ОСОБА_2 . Всі є зареєстрованими як внутрішньо переміщені особи та знаходяться на відповідному обліку в Сихівському відділі соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради.
Після проведеної у жовтні 2024 року відповідачем 1 перевірки щодо права надання допомоги на сім`ю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виплату допомоги на проживання було припинено з грудня 2024 року.
Як вбачається із відповідей відповідача на звернення ОСОБА_2 підставами для припинення виплати допомоги на проживання є перебування ОСОБА_2 за кордоном строком, який перевищує 30 днів підряд чи 60 днів сукупно протягом шестимісячного періоду отримання допомоги. Зазначене рішення відповідача вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки останнє не відповідає нормам чинного законодавства та порушує конституційне право позивача на соціальний захист.
Ухвалою від 12.08.2025 суддя Кисильова О. Й. відкрила провадження у цій справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
25.08.2025 відповідач 1 подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Зазначає, що ОСОБА_2 , внутрішньо переміщена особа з м. Макіївка, Донецької області, перебуває на обліку у Сихівському відділі соціального захисту з 23.12.2021 року по теперішній час разом з донькою ОСОБА_1 , яка перебуває на обліку з 21.12.2021 по теперішній час, згідно з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 23.12.2021 №1333- 5000420009, від 21.12.2021 № 1333-5000420010.
ОСОБА_2 отримувала допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам (надалі – допомога) на себе і доньку, ОСОБА_1 , з березня 2022 по вересень 2024 включно у розмірі 5000 грн щомісячно.
Згідно з даними верифікації, наданих Міністерством фінансів України, від жовтня 2024 року та листопада 2024 року, виявлена невідповідність для продовження виплати допомоги уповноваженій особі, а саме: перебування ОСОБА_2 за кордоном більш як 30 календарних днів підряд (18.06.2024 перетнула кордон України і повернулась до України 23.11.2024). Виплату допомоги уповноваженій особі автоматично припинено верифікацією з жовтня 2024 року.
В подальшому, у грудні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до Сихівського відділу соціального захисту з заявою про надання допомоги від 05.12.2024. Відповідно до поданої ОСОБА_2 заяви від 05.12.2024 Сихівський відділ соціального захисту призначив допомогу у розмірі 5000 грн ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Сихівський відділ соціального захисту надіслав лист-повідомлення про повернення допомоги, виплаченої надміру від 06.02.2025 №260308/415 з проханням повернути виплачену суму допомоги у сумі 5000 грн за грудень 2024 року. ОСОБА_2 отримала вищезазначене повідомлення та повернула надміру виплачену суму допомоги у розмірі 5000 грн на рахунок Сихівського відділу соціального захисту, копія платіжної інструкції від 10.04.2025 додається.
В подальшому, після повернення надміру виплачених коштів, ОСОБА_2 повторно звернулась до Сихівського відділу соціального захисту із заявою про надання допомоги від 25.04.2025. Відповідно до заяви про надання допомоги від 25.04.2025, Сихівський відділ соціального захисту призначив допомогу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у сумі 5000 грн щомісячно з 01.04.2025 по 30.09.2025.
Вказує на пропуск шестимісячного строку звернення до суду.
27.08.2025 відповідач 2 подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Зазначає, що в Єдиній інформаційній системі соціальної сфери (ЄІССС) зареєстровано електронну особову справу допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, заявником якої є ОСОБА_2 , а ОСОБА_1 як член сім`ї заявниці. Допомога внутрішньо переміщеним особам призначена на ОСОБА_2 органом соціального захисту населення по 30 вересня 2025 року. Прийняття рішення про припинення державних виплат, а також про перегляд розміру або строку їх призначення приймається органом, що здійснює державні виплати, відповідно до законодавства, що регламентує здійснення державних виплат. Оскільки Пенсійний фонд України здійснює призначення і виплату державних допомог починаючи з 01 липня 2025 року, то поновити виплату допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі ОСОБА_1 з 01.10.2024 до 31.03.2025 у розмірі 12 000,00 грн., яка була призупинена органом соціального захисту населення, немає законних підстав.
Відповідно до Розпорядження керівника апарату Львівського окружного адміністративного суду від №7/р від 26.01.2026 “Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ” та відповідно до п. 2.3.44 Положення про автоматизовану систему документообігу суду проведено повторний автоматизований розподіл справи 380/16174/25.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.01.2026 суддю Кондратюк Ю.С. було призначено головуючим суддею.
Ухвалою судді Кондратюк Ю.С. від 30.01.2026 прийнято до провадження адміністративну справу № 380/16174/25.
З`ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_2 , є внутрішньо переміщеною особа з м. Макіївка, Донецької області, перебуває на обліку у Сихівському відділі соціального захисту з 23.12.2021 по теперішній час разом з донькою ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), яка перебуває на обліку з 21.12.2021 по теперішній час, згідно з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 23.12.2021 №1333- 5000420009, від 21.12.2021 № 1333-5000420010.
ОСОБА_2 отримувала допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам (надалі – допомога) на себе і доньку, ОСОБА_1 , з березня 2022 по вересень 2024 включно, що не заперечується сторонами.
Відповідно до Рішення про призначення допомоги від 17.03.2022 (а.с. 31 зворот) розмір допомоги ОСОБА_1 (дитина до 18 років) – 1000 грн, ОСОБА_2 – 1934 грн.
Згідно з Рішенням про призначення допомоги від 05.12.2024 (а.с. 34 зворот) з 01.12.2024 розмір допомоги ОСОБА_1 – 2000 грн, ОСОБА_2 – 3000 грн.
Відповідно до картки Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, наданої відповідачем 1 (а.с. 35-36) 17.10.2024 проведено верифікацію, за результатом якої прийнято рішення про припинення виплати допомоги, зміст виявленої невідповідності: перебування ОСОБА_2 за кордоном більш як 30 календарних днів підряд (18.06.2024 перетнула кордон України і повернулась до України 23.11.2024).
Відповідно до листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної Прикордонної Служби України від 08.01.2025 №19/1775-25-Вих (копія листа додається) ОСОБА_2 виїхала з території України 18.06.2024 через КПП «РаваРуська» та повернулась на територію України 23.11.2024 через КПП «Рава-Руська» (а.с. 37).
Відповідач 1 на адвокатський запит в інтересах позивача надав відповідь від 16.05.2025, в якій зазначив, що: « ОСОБА_1 перебуває на обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб Сихівського відділу соціального захисту та отримує допомогу на проживання у складі сім`ї матері ОСОБА_2 . 
Допомога була припинена з 01.10.2024 під час масового перерахунку програмним комплексом Єдиної інформаційної системи соціальної сфери (надалі ЄІССС) за результатами верифікації Мінсоцполітики (строк перебування за кордоном отримувача допомоги перевищив 30 календарних днів підряд). Формування рішення про припинення виплати допомоги програмним комплексом ЄІССС не передбачено.
З 1 квітня 2025 року ОСОБА_1 отримує допомогу на проживання в складі сім`ї матері.»
Вважаючи бездіяльність відповідача щодо виплати допомоги протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Змістом спірних правовідносин, які склалися між сторонами, є право на отримання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.
До вказаних правовідносин суд застосовує такі положення законодавства та робить висновки по суті спору.
Завданням адміністративного судочинства України відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб, відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 №1706-VII (далі -Закон №1706).
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 1706 внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону № 1706 факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.
За приписами ч. 1 ст. 5 Закону № 1706 довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону № 1706 Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.
20.03.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам» (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 11 липня 2023 р. № 709), якою затверджено Порядок надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі – Порядок № 332, у редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин).
Пунктом 1 Порядку № 332 передбачено, що цей Порядок визначає механізм надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі - допомога).
Допомога призначається для забезпечення соціальної підтримки внутрішньо переміщених осіб із числа незахищених верств населення та стимулювання до працевлаштування внутрішньо переміщених осіб працездатного віку.
Відповідно до п. 3 Порядку № 332 з 1 листопада 2023 р. допомога призначається на шість місяців на сім`ю, яка вперше звернулася за призначенням допомоги, та виплачується щомісяця одному з членів сім`ї (далі - уповноважена особа) у такому розмірі:
для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень;
для інших осіб - 2000 гривень.
Допомога призначається на кожного члена сім`ї (далі - отримувач), відомості про якого включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.
Допомога призначається за повний місяць, у якому уповноважена особа звернулася за її наданням, незалежно від дати такого звернення.
До складу сім`ї уповноваженої особи включаються (незалежно від наявності відомостей щодо включення їх до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб) чоловік, дружина, діти, прийомні діти, діти, які виховуються батьками-вихователями в дитячих будинках сімейного типу, усиновлені діти, діти, над якими встановлено опіку або піклування, а також діти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти в закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти (зокрема у період між завершенням навчання в одному із зазначених закладів освіти і вступом до іншого закладу або в період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем і продовженням навчання за іншим рівнем за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців) до досягнення 23 років і не мають власних сімей; діти з інвалідністю після досягнення ними 18-річного віку до визнання їх особами з інвалідністю з дитинства I та II групи; не перебувають в шлюбі повнолітні діти; визнані особами з інвалідністю з дитинства I та II групи або особами з інвалідністю I групи, які проживають разом з батьками; непрацездатні батьки чоловіка та дружини, які проживають разом з ними і перебувають на їх утриманні у зв`язку з відсутністю власних доходів; особа, яка проживає разом з одинокою особою з інвалідністю I групи та доглядає за нею; жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі, але проживають однією сім`єю і мають спільних дітей, та/або особи, які встановили у судовому порядку факт проживання однією сім`єю. Членом сім`ї може вважатися одинока особа, а також неповнолітня дитина, якщо така особа не входить до складу сім`ї.
З 1 листопада 2023 р. для призначення допомоги уповноважена особа подає заяву про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам за формою згідно з додатком 5 (далі - заява).
Пунктом 4 Порядку № 332 визначено, що для призначення допомоги внутрішньо переміщена особа або уповноважена особа подає заяву про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам за формою згідно з додатком 1 (далі - заява). Така заява подається структурному підрозділу з питань соціального захисту населення районної, районної у м. Києві державної (військової) адміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі її утворення) ради (далі - орган соціального захисту населення) або уповноваженій особі виконавчого органу сільської, селищної, міської ради чи центру надання адміністративних послуг за місцем обліку внутрішньо переміщеної особи із використанням функціоналу Єдиної інформаційної системи соціальної сфери (за технічної можливості) та електронних систем Мінсоцполітики.
Також п. 5 Порядку № 322 регламентовано, що допомога призначається внутрішньо переміщеним особам: які перемістилися (повторно перемістилися) з територій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Мінреінтеграції (далі - перелік територій), щодо яких не визначено дати завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації; у яких житлове приміщення знищене або пошкоджене (до ступеня непридатного для проживання) та інформація про яке внесена до Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України (далі - Реєстр пошкодженого та знищеного майна) (за технічної можливості), або щодо якого подано документальне підтвердження органом місцевого самоврядування, а в разі його відсутності - обласною державною (військовою) адміністрацією факту пошкодження/знищення житлового приміщення внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації.
Відповідно до п. 6 Порядку № 322, якщо отримувач або уповноважена особа повернувся до покинутого місця проживання, виїхав на тимчасове чи постійне місце проживання за кордон або перебуває за кордоном більш як 30 календарних днів підряд чи більш як 60 календарних днів сукупно протягом шестимісячного періоду отримання допомоги, він зобов`язаний повідомити про такі обставини органу Пенсійного фонду України/уповноваженій особі виконавчого органу сільської, селищної, міської ради/адміністратору центру надання адміністративних послуг за місцем перебування на обліку або надіслати заяву з використанням засобів поштового/електронного зв`язку (за технічної можливості з накладенням кваліфікованого електронного підпису або використанням засобів електронної ідентифікації з високим або середнім рівнем довіри відповідно до вимог Закону України “Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги”).
За наявності технічної можливості отримувач допомоги за наявності реєстраційного номера облікової картки платника податків подає повідомлення про відмову від допомоги засобами Порталу Дія, зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія).
Нарахування та виплата допомоги отримувачу припиняється починаючи з місяця, що настає за місяцем, в якому стало відомо про його повернення до покинутого місця проживання, або з місяця виїзду за кордон на постійне місце проживання.
Якщо отримувачем перевищено строк перебування за кордоном понад 30 календарних днів підряд чи понад 60 календарних днів сукупно протягом шестимісячного періоду отримання допомоги або 60 та 90 календарних днів відповідно в разі прийняття рішення про збільшення зазначеного строку за наявності обґрунтованих причин, нарахування та виплата допомоги отримувачу припиняється до закінчення цього шестимісячного періоду починаючи з місяця, що настає за місяцем, в якому такий строк перевищено.
Згідно з п. 8 Порядку № 322 внутрішньо переміщеній особі, яка перебувала за кордоном і яка вперше звертається за призначенням допомоги, виплата призначається відповідно до пунктів 2-4 цього Порядку на підставі заяви, особисто поданої не раніше ніж через 15 робочих днів після повернення в Україну, та за умови відповідності особи критеріям, зазначеним у пунктах 7, 7-1 і 8 цього Порядку.
Нарахування та виплата допомоги уповноваженій особі або отримувачу припиняється та більше не призначається/поновлюється починаючи з місяця, що настає за місяцем, в якому стало відомо щодо її повернення до покинутого місця проживання, або з місяця виїзду за кордон на постійне проживання, або з місяця, що настає за місяцем, у якому строк перебування за кордоном перевищує 30 календарних днів підряд чи 60 календарних днів сукупно протягом шестимісячного періоду отримання допомоги, або 60 та 90 календарних днів відповідно, в разі прийняття рішення про збільшення зазначеного строку за наявності обґрунтованих причин.
Обґрунтованими причинами вважаються службове відрядження, оздоровлення дітей, супроводження дітей під час участі в міжнародних змаганнях або участь у відповідних змаганнях, стажування, навчання, лікування, реабілітація, хвороба особи або члена сім`ї, смерть членів її сім`ї та родичів, догляд за хворою дитиною віком до 18 років, відвідування закладів охорони здоров`я, судових та правоохоронних органів, через які особа не за власним бажанням могла бути відсутньою за місцем проживання/перебування, що підтверджується документально.
Допомога не призначається уповноваженій особі або отримувачу (крім малолітніх та неповнолітніх дітей), які зареєстрували/задекларували місце свого проживання у житловому приміщенні/частині житлового приміщення, що зруйновані або пошкоджені внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації, після факту їх пошкодження чи руйнування.
Отримувачі із складу сім`ї уповноваженої особи можуть звернутися із заявою щодо заміни уповноваженої особи до органу соціального захисту населення/уповноваженої особи виконавчого органу сільської, селищної, міської ради/центру надання адміністративних послуг. У такому разі допомога перераховується з місяця, в якому її було припинено/тимчасово припинено.
Рішення органу соціального захисту населення може бути оскаржено до Нацсоцслужби та/або в адміністративному порядку відповідно до Закону України “Про адміністративну процедуру” та/або до адміністративного суду.
Пунктом 22 Порядку № 332 визначено, що з метою встановлення права на призначення/продовження виплати допомоги уповноваженій особі/отримувачу Мінсоцполітики передає Мінфіну відповідну інформацію для здійснення верифікації відповідно до Закону України “Про верифікацію та моніторинг державних виплат”.
Верифікація здійснюється шляхом перевірки інформації, наданої уповноваженою особою, з урахуванням даних, що обробляються стосовно них в інформаційно-аналітичній платформі електронної верифікації та моніторингу, на відповідність вимогам, визначеним у цьому Порядку.
Пунктом 24 Порядку № 332 у разі успішного проходження верифікації інформації отримувачів допомога продовжується автоматично із використанням функціоналу Єдиної системи.
У разі виявлення невідповідності вимогам цього Порядку за результатами верифікації та відомостей, відображених в Єдиній системі, в Єдиній системі формується відповідний статус із зазначенням критеріїв, наведених у пунктах 7, 7-1 і 8 цього Порядку, які порушено. За наявності технічної можливості інформація про підстави відмови у призначенні/ продовженні виплати допомоги та порядок оскарження рішення повідомляється уповноваженій особі або отримувачам із застосуванням засобів електронного сповіщення Єдиної системи, засобами мобільного зв`язку або органу соціального захисту населення, який призначає допомогу на проживання, шляхом надсилання повідомлення з використанням засобів поштового/електронного зв`язку.
У разі надання Мінфіном за результатами верифікації рекомендацій щодо уточнення окремих даних для визначення права внутрішньо переміщеної особи на призначення/продовження виплати допомоги відповідні рекомендації засобами Єдиної системи передаються органу соціального захисту населення, який призначив допомогу. Орган соціального захисту населення опрацьовує рекомендації, надані за результатами верифікації засобами електронних систем Мінсоцполітики, та у разі виявлення відповідності отримувачів будь-якому з критеріїв, визначених пунктами 7, 7-1 і 8 цього Порядку, припиняє виплату з місяця, що настає за місяцем виникнення обставин, що впливають на право отримання допомоги.
Повідомлення про прийняте рішення та порядок його оскарження надсилаються за технічної можливості із застосуванням засобів електронного сповіщення Єдиної системи засобами мобільного зв`язку або органом соціального захисту населення, який призначає допомогу на проживання, з використанням засобів поштового/електронного зв`язку.
У разі незгоди з відмовою у призначенні допомоги отримувач може подати підтвердні документи органу соціального захисту населення або уповноваженій особі виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, або центру надання адміністративних послуг за місцем обліку внутрішньо переміщеної особи.
Орган соціального захисту населення після звернення отримувача із підтвердними документами, які спростовують виявлені критерії, визначені пунктами 7, 7-1 і 8 цього Порядку, приймає рішення про призначення/відмову у призначенні допомоги та рекомендує отримувачу звернутися до володільця інформації для внесення відповідних змін до державних електронних інформаційних ресурсів у порядку, передбаченому законодавством.
Преамбулою Закону України «Про верифікацію та моніторинг державних виплат» від 03.12.2019 року № 324-IX (далі - Закон № 324-IX) визначено, що цей Закон визначає правові та організаційні засади здійснення верифікації та моніторингу державних виплат в Україні. Метою цього Закону є підвищення адресності державних виплат, сприяння розбудові системи соціального забезпечення, а також забезпечення ефективного використання бюджетних коштів.
Відповідно до статті 1 Закону № 324-IX, в контексті цього закону: - верифікація - комплекс заходів щодо збору та перевірки достовірності інформації, що визначена законодавством для призначення, нарахування та/або здійснення державних виплат і впливає на визначення права на отримання та розмір таких виплат, а також виявлення невідповідності даних у автоматизованих інформаційних системах, реєстрах, базах даних; - державні виплати - пенсії, допомоги, пільги, субсидії, соціальні стипендії, інші виплати, що здійснюються за рахунок коштів державного, місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування; - моніторинг - систематична діяльність з проведення аналізу інформації, отриманої під час верифікації, та аналізу результатів верифікації; - органи, що здійснюють державні виплати, - розпорядники бюджетних коштів, інші органи, установи та організації, що призначають, нараховують та/або здійснюють державні виплати; - реципієнти - фізичні особи, яким призначено, нараховано та/або здійснено державні виплати, а також фізичні особи, які звернулися за призначенням державних виплат; - рекомендація - повідомлення про результат верифікації державних виплат щодо невідповідності інформації, що визначена законодавством для призначення, нарахування та/або здійснення державних виплат і впливає на визначення права на отримання і розмір таких виплат.
За правилами статті 16 Закону № 324-ІХ за результатами верифікації орган, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат, надає органам, що здійснюють державні виплати, підтвердження відповідності наданої реципієнтом інформації вимогам законодавства, що впливають на визначення його права на отримання та розмір державних виплат, під час здійснення превентивної верифікації або рекомендації щодо: 1) проведення додаткової перевірки інформації, що містить невідповідності; 2) усунення невідповідностей даних у автоматизованих інформаційних системах, реєстрах, базах даних, володільцем, розпорядником та/або адміністратором яких є орган, що здійснює державні виплати.
Орган, що здійснює державні виплати, опрацьовує отримані рекомендації у строк, що не перевищує 15 робочих днів з дня їх отримання.
За результатами опрацювання наданих рекомендацій орган, що здійснює державні виплати, приймає рішення щодо: 1) призначення (перерахунку) державної виплати; 2) припинення нарахування та/або здійснення державної виплати; 3) поновлення нарахування та/або здійснення державної виплати; 4) усунення невідповідностей даних у автоматизованих інформаційних системах, реєстрах, базах даних, володільцем, розпорядником та/або адміністратором яких є орган, що здійснює державні виплати.
За приписами статті 9 Закону № 324-IX верифікація державних виплат здійснюється в інформаційно-аналітичній платформі шляхом застосування комплексу заходів із збору, проведення аналізу та порівняння параметрів інформації, отриманої від суб`єктів надання інформації, за кожним реципієнтом з подальшим визначенням відповідності інформації визначеним законодавством вимогам, що впливають на визначення права на отримання та розмір державних виплат, а також виявлення невідповідності даних у автоматизованих інформаційних системах, реєстрах, базах даних. Порядок здійснення верифікації та моніторингу державних виплат встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Судом встановлено, що відповідно до картки Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, наданої відповідачем 1 (а.с. 35-36) 17.10.2024 проведено верифікацію, за результатом якої прийнято рішення про припинення виплати допомоги, зміст виявленої невідповідності: перебування ОСОБА_2 за кордоном більш як 30 календарних днів підряд (18.06.2024 перетнула кордон України і повернулась до України 23.11.2024).
Суд звертає увагу, що відповідач 1 всупереч вимог Порядку № 332 не надіслав рішення про припинення виплати позивачу із зазначення мотивів прийняття такого рішення із застосуванням засобів електронного сповіщення Єдиної системи засобами мобільного зв`язку або органом соціального захисту населення, який призначає допомогу на проживання, з використанням засобів поштового/електронного зв`язку.
Також надані відповідачем 1 документи не містять даних про надсилання рішення про припинення виплати матері позивача, що позбавило її права у разі незгоди з відмовою у призначенні допомоги подати підтвердні документи органу соціального захисту.
Суд погоджується з доводами представника позивача, що відповідно до п. 6 Порядку № 332 нарахування та виплата допомоги отримувачу припиняється починаючи з місяця, що настає за місяцем, в якому стало відомо про його повернення до покинутого місця проживання, або з місяця виїзду за кордон на постійне місце проживання, тобто припинення виплати з підстави виїзду за кордон може застосовуватись до особи – отримувача, яка здійснювала такий виїзд. При цьому даних про виїзд позивача за кордон відповідач 1 не надав.
Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що рішення відповідача про припинення виплати допомоги позивачу є формальним та неконкретизованим, не оформленим відповідно до вимог Порядку № 332.
Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону України «Про адміністративну процедуру», адміністративний орган зобов`язаний обґрунтовувати адміністративні акти, які він приймає, крім випадків, визначених законом. Адміністративний акт, який може негативно вплинути на право, свободу чи законний інтерес особи, повинен містити мотивувальну частину, що відповідає вимогам цього Закону.
Адміністративний акт, прийнятий у письмовій формі, або усний адміністративний акт, підтверджений у письмовій формі, повинен мати мотивувальну частину (крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті). Мотивування (обґрунтування) адміністративного акта в письмовій формі повинно забезпечувати особі можливість правильно його зрозуміти та реалізувати своє право на оскарження адміністративного акта. Відсутність в адміністративному акті мотивувальної частини, складеної відповідно до вимог цього Закону, має наслідки, встановлені цим Законом (ч. 1, 5 ст. 72 Закону України «Про адміністративну процедуру»).
Згідно з ч. 3 ст. 85 Закону України «Про адміністративну процедуру», у разі якщо адміністративний акт не містить мотивувальної частини, у випадку, якщо відповідно до цього Закону вона є обов`язковою, такий акт скасовується.
Суд зауважує, що дії відповідача 1 щодо припинення виплати позивачу допомоги з 01.10.2024, оформлені відповіддю на адвокатський запит в інтересах позивача від 16.05.2025, а позов до суду подано 27.08.2025, тобто в межах шестимісячного строку звернення до суду.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Суд дійшов висновку, що дії відповідача 1 щодо припинення виплати допомоги позивачу з 01.10.2024 по 31.03.2025 є протиправними, оскільки не відповідать визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям законності та обґрунтованості, тому їх необхідно визнати протиправними.
Стосовно позовної вимоги зобов`язати відповідача-2 поновити виплату допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі позивачу з 01.10.2024 до 31.03.2025 у розмірі 12 000,00 грн, суд звертає увагу на таке.
Суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 31.08.2022 у справі № 640/22426/20, адміністративний суд, перевіряючи правомірність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
З огляду на викладене, із врахуванням заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що друга позовна вимога підлягає до часткового задоволення шляхом зобов`язання відповідача 1 повторно розглянути питання виплати позивачу допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі з 01.10.2024 по 31.03.2025 та прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Оцінюючи зібрані у справі докази в сукупності та мотиви суду щодо кожної з позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов потрібно задовольнити частково.
Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись статтями 2, 8-10, 72-77, 90, 139, 241-246, 293, 295 КАС України, суд, -
У Х В А Л И В:
1. Позов задовольнити частково.
2. Визнати протиправними дії Сихівського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради щодо припинення виплати з 01.10.2024 по 31.03.2025 допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі ОСОБА_1 . 
3. Зобов`язати Сихівський відділ соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради повторно розглянути питання виплати ОСОБА_1 допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі з 01.10.2024 по 31.03.2025 та прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
4. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
5. Стягнути на користь ОСОБА_1 з Сихівського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір, пропорційно до задоволених позовних вимог, в сумі 484 (чотириста вісімдесят чотири) гривні 48 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).
Відповідач 1: Сихівський відділ соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради (79070, м. Львів, проспект Червоної Калини, буд. 66; ЄДРПОУ 26056848).
Відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10; ЄДРПОУ 13814885).

Повне рішення суду складено 23.04.2026.

  Суддя	  Кондратюк Юлія Степанівна