Справа № 175/21280/25
Провадження № 2/175/4579/25
РІШЕННЯ 
Іменем України
"20" квітня 2026 р. с-ще Слобожанське

Дніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі: 
головуючого - судді Білоусової О.М.,
за участю секретаря судового засідання – Яшиної М.В.,
представника позивача – Єрашова І.Є.,
представника відповідача – Коваленко А.О.,
розглянувши у відкритому судовому судовому засіданні в с-щі Слобожанське в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, - 

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до суду до відповідача про стягнення боргу. Позов мотивує тим, що ТОВ «Краматорськтеплоенерго», є юридичною особою, яка відповідно до Статуту здійснює виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, виробництво комунальних послуг з централізованого опалення, у тому числі відповідачам, які 01.12.2013 року уклали договір № 1317 про купівлю-продаж (постачання) теплової енергії. Відповідачі своєчасно не здійснювали оплату за поставлену теплову енергію. За період з березня 2023 року по березень 2024 року заборгованість складає 62 706, 30 грн. Вказану суму, а також 3 % річних у розмірі 2 965,22 грн., індекс інфляції у розмірі 11 603,09 грн. та витрати по сплаті судового збору позивач просить стягнути з відповідачів на свою користь.
Представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Коваленко А.О. подала до суду відзив на позовну заяву, в якій зазначила, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не є власниками нежитлового приміщення щодо якого стягується заборгованість з 03.12.2015р., томі відповідачі у справі є неналежними.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.
Представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Коваленко А.О. у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, вказувала на неналежність відповідачів, просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Надала пояснення відповідно до відзиву.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Заяв та відзив не подавав.
Заслухавши представників сторін по справі, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ТОВ «Краматорськтеплоенерго», є юридичною особою, яка відповідно до Статуту здійснює виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, виробництво комунальних послуг з централізованого опалення. На виконання своєї мети заявник здійснює постачання теплової енергії до будинків, приміщень, будівель, споруд тощо. 
Між ТОВ «Краматорськтеплоенерго» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було укладено договір № 1317 від 01.12.2013 року про купівлю-продаж (постачання) теплової енергії, відповідно до умов якого, ТОВ «Краматорськтеплоенерго» зобов`язується продати вчасно та відповідної якості теплову енергію, а Споживач зобов`язується приймати та своєчасно оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами). Договором визначено, що теплова енергія постачається на об`єкти згідно додатку № 2 до Договору. Відповідно до п. 11.1 Договору, цей договір набуває чинності з дня його підписання та є безстроковим
Згідно додатку №2 до договору, вбачається, що об`єктом є магазин, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
01.09.2020 року було укладено додаткову угоду до договору № 1317 від 01.12.2013 року постачання теплової енергії в гарячій воді для опалення та надання послуги з централізованого постачання гарячої води, якою було погоджено інші суттєві умови в платі виконавцю послуги.
Станом на дату складання даної заяви, у відповідачів обліковується заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії у розмірі 95 006,70 грн., яка утворилася з березня 2023 року по березень 2024 року, що підтверджується актами-рахунками.
Відповідно до договору дарування частки нежитлового приміщення вбудованого в жилий будинок від 23.12.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Задорожним Д.В., укладеного між з однієї сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (Дарувальники), та з другої сторони ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (Обдаровані), вбачається, що дарувальники подарували, а обдаровані прийняли у дар, в рівних частках кожна, належну дарувальникам частку нежитлового приміщення, вбудованого в жилий будинок, що розташоване по АДРЕСА_1 , загальною площею 213, 7 кв.м., що складає 27/1000 часток від усього будинку.
Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають з дій осіб, які передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, які не передбачені цими актами, але по аналогії породжують цивільні права і обов`язки.
Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.
Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Крім того, відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна.
Частиною другою статті 382 ЦК України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні) несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Таким чином, новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Тому, за наявності відповідної умови в договорі щодо відчуження нерухомого майна, суд повинен відмовляти в задоволенні позовних вимог до старого власника, оскільки, належним відповідачем є новий власник.
Схожа правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 вересня 2020 року по справі №686/6276/19 (провадження № 613604 св 20).
Суд звертає увагу на те, що відповідно до положень ст. 51 ЦПК України суд може залучити до участі по справі співвідповідача або замінити неналежного відповідача лише за клопотанням позивача. Однак позивачем не було заявлено подібного клопотання.
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 26 січня 2022 року в справі № 457/726/17 (провадження № 61-43201св18)) виснував, що якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову.
Установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє в позові до такого відповідача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №127/93/17-ц).
Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові (постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2019 року у справі № 555/1289/14-ц, від 18 жовтня 2023 року в справі № 300/808/19, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 липня 2020 року у справі № 200/5153/15-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 липня 2021 року у справі №264/632/19, Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26 вересня 2023 року у cправі № 910/2392/22).
Таким чином, оскільки заборгованість утворилась з березня 2023 року по березень 2024 року, проте об`єкт нерухомості був відчужений відповідачами у 2015 року, відповідачами у цій справі мають бути нові володільці об`єкта нерухомості (магазина) за адресою: АДРЕСА_1 , а саме ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Також суд вказує, що критично ставиться до додаткової угоди від 01.09.2020 року до договору № 1317 від 01.12.2013, оскільки в ній наявний підпис однієї особи споживача, при цьому з нього вбачається, що він укладений з двома попередніми споживачами за договором № 1317 від 01.12.2013 року.
Таким чином, належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повинні нести відповідальність за виявлене порушення, в розумінні ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», матеріали справи не містять.
За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, судові витрати по справі залишаються за ним.
Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 141, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення судового рішення апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О. М. Білоусова