Справа№464/687/26 
пр.№ 3/464/476/26 
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.04.2026 року        м.Львів
Суддя Сихівського районного суду м.Львова Тімченко Олена Валеріївна, розглянувши справу про адміністративне правопорушення стосовно
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації - АДРЕСА_1 , -
за ст.ст.124, 122-4 КУАП,
у с т а н о в и л а :

До суду надійшли дві справи про вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 КУАП та ст.122-4 КУАП, та такі розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), то відповідно до ст.36 КУАП суддя об`єднує справи № 464/687/26 та № 464/690/26 в одне провадження. Відповідно до Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України у разі об`єднання судових справ (матеріалів кримінального провадження) в одну їй присвоюється єдиний унікальний номер тієї з об`єднаних справ (матеріалів), яка надійшла до суду першою. Тому суддя об`єднаній присвоює № 464/687/26. 
ОСОБА_1 18 січня 2026 року о 18.48 год по вул.Стрийська, 202 у м.Львові, керуючи автомобілем марки «Ніссан» номерний знак НОМЕР_2 , під час руху заднім ходом не переконався в безпеці маневру, внаслідок чого здійснив наїзд на припаркований автомобіль марки «Мерседес» номерний знак НОМЕР_3 , завдавши транспортним засобам механічних пошкоджень.
Окрім цього, ОСОБА_1 , будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, залишив місце такої та не повідомив орган поліції.
Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.п.2.10а, 10.9 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст.124, 122-4 КУАП.
До такого висновку суддя дійшов з огляду на наступне.
У ст.280 КУАП закріплено обов`язок орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
За змістом ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
У постанові Верховного Суду від 14 травня 2020 року у справі № 240/12/17 сформульовано правовий висновок про те, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, що доводиться шляхом надання доказів. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Статтею 124 КУАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. Залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні, тягне за собою відповідальність за ст.122-4 КУАП. 
Як унормовано п.п.2.10а, 10.9 Правил дорожнього руху України, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди; під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху; для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

Учинення правопорушником адміністративних правопорушень підтверджується наданими органами поліції та безпосередньо дослідженими суддею в порядку КУАП доказами відповідно до ст.251 КУАП: протоколами про адміністративні правопорушення, схемою місця дорожньо-транспортної пригоди із зафіксованими пошкодженнями, письмовими поясненнями потерпілого ОСОБА_2 про обставини, за яких йому стало відомо про ДТП, на місці якої він не був, відібраними інспектором патрульної поліції. 
Правопорушник у суді свою винуватість у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди визнав, заперечивши залишення місця такої, адже свою вину усвідомив після перегляду відеозапису у суді. На місці пригоди не відчув удару, у зв`язку з чим продовжив рух, не маючи жодного наміру на залишення місця пригоди. Наведене підтверджується письмовим поясненням, долученим поліцейським до протоколу про адміністративне правопорушення. 
Правопорушник користується професійною правничою допомогою адвоката Галайського О.В., який просив не брати до уваги його письмові заперечення з доказами та залишити такі без розгляду. Підтримав визнавальні пояснення правопорушника та просив призначити стягнення у виді штрафу; щодо залишення місця пригоди своїм довірителем, то зазначає, що останній рухався повільно, робив звичайний маневр, не зупиняючись, заднім ходом, а оскільки удару не було, а було тертя, що не супроводжувалося звуковими сигналами, тому поїхав.
Досліджуючи позицію сторони захисту в заперечення провини щодо залишення місця дорожньо-транспортної пригоди, суддя бере до уваги таке. 
Об`єктивний запис із камер спостереження, на якому відображено перебіг події, доводить факт наїзду автомобіля правопорушника на автомобіль марки «Мерседес», від чого автомобіль потерпілого захитало, а правопорушник свій транспортний засіб зупинив, лише в подальшому останній став здійснювати маневр. Тому суддя враховує, що правопорушник однозначно зрозумів, що відбулось зіткнення транспортних засобів, тобто відбулась дорожньо-транспортна пригода, місце якої він залишив. Піддавати достовірність відеозапису у судді немає підстав, про будь-які сумніви щодо цього доказу також не стверджує сторона захисту. 
Беручи до уваги встановлені фактичні дійсні обставини справи, позицію у суді правопорушника, який користується правовою допомогою адвоката, у заперечення факту правопорушення щодо залишення місця ДТП, що є голослівною, спростовується наведеними вище доказами, пов`язується з метою уникнення адміністративної відповідальності та розцінюється як спосіб захисту. 
Суддя акцентує увагу, що у відповідності до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, яке з урахуванням положень ст.ст.8, 9 Конституції України, а також ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Відповідно до ч.2 ст.36 КУАП України, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.
За вчинене правопорушник підлягає адміністративній відповідальності, з урахуванням характеру скоєного у сфері безпеки дорожнього руху та особу правопорушника, щодо якого відсутні відомості щодо притягнення до адміністративної відповідальності, суддя вважає, що на правопорушника слід накласти найменш суворий вид адміністративного стягнення у виді штрафу, що буде згідно із ст.23 КУАП достатньою та необхідною мірою відповідальності.
Оскільки на правопорушника накладено адміністративне стягнення, то відповідно до ст.40-1 КУАП з нього на користь держави підлягає до стягнення судовий збір. Обставини, які надавали право на звільнення від сплати судового збору відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір», у матеріалах справи відсутні.

Керуючись ст.ст.221, 283, 284 КУАП, 

п о с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.124, 122-4 КУАП, та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 665,60 грн судового збору.
Реквізити для оплати штрафу: отримувач коштів: ГУК у Львiв. обл./Львів. обл/21081300, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38008294, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО): 899998, рахунок отримувача: UA 268999980313040149000013001, код класифікації доходів бюджету: 21081300 (у порядку виконавчого провадження: стягувач Головне управління державної казначейської служби України у Львівській області, адреса: 79005, м.Львів, вул.К.Левицького, 18, код ЄДРПОУ 38008294).
Реквізити для оплати судового збору: отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/ 22030106, код отримувача код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106 (у порядку виконавчого провадження: стягувач Державна судова адміністрація України, адреса: 01601, м.Київ, вул.Липська, 18/5, код ЄДРПОУ 26255795).
У випадку несплати штрафу у п`ятнадцятиденний термін відповідно до вимог ст.ст.307, 308 КУАП з правопорушника підлягає стягненню подвійний розмір штрафу.
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Постанова у справі про адміністративне правопорушення пред`являється до виконання протягом трьох місяців з наступного дня після набрання нею законної сили.

Суддя Олена ТІМЧЕНКО