ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 лютого 2026 року	справа № 380/22480/25	
м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді — Коморного О.І., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання дій ІНФОРМАЦІЯ_1 протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Обставини справи.
До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами:
- визнати дії ІНФОРМАЦІЯ_1 , які полягають у не внесенні до оновленої довідки про розмір грошового забезпечення від 27.08.2025 № 1159/12/14554 виданої на ім`я ОСОБА_1 , відомостей про розміри надбавки за особливості проходження служби (65% від посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років), та премії 140 % від посадового окладу), протиправними;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 внести зміни та подати до Головного Управління ПФУ у Львівській області у довідку №1159/12/14554 про розмір грошового забезпечення видану на ім`я ОСОБА_1 з належними відомостями, у тому числі, про надбавку за особливості проходження служби у розмірі (65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням та надбавки за вислугу років), премії 140 % посадового окладу, а також інших додаткових видів грошового забезпечення за нормами чинними станом на 01.01.2023, відповідно до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017р. №704 у редакції до внесення змін та рішення Міністра оборони України від 01.02.2023 № 2683/з, яка обчислена із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2023р., з урахуванням рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.05.2025 у справі № 380/23878/24, яку направити до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області для здійснення обчислення та перерахунку основного розміру пенсії.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що він перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до чинного законодавства. Позивач вказує, що на виконання попереднього рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.05.2025 у справі № 380/23878/24, яке набрало законної сили, відповідачем сформовано та видано довідку № 1159/12/14554 від 27.08.2025 про розмір його грошового забезпечення станом на 01.01.2023.
Однак на переконання позивача, під час складання вказаної довідки відповідач діяв усупереч нормам матеріального права та безпідставно занизив відсоткові показники додаткових видів грошового забезпечення. Зокрема, суб`єкт владних повноважень на власний розсуд визначив у довідці надбавку за особливості проходження служби на рівні 1% та премію на рівні 10%. Позивач наголошує, що такі показники прямо суперечать вимогам Окремого доручення Міністра оборони України від 01.02.2023 № 2683/з, яким для військовослужбовців Збройних Сил України на 2023 рік встановлено надбавку за особливості проходження служби в мінімальному розмірі 65%, а щомісячну премію (для відповідного йому тарифного розряду) — у розмірі 140%.
Позивач стверджує, що 29.09.2025 він офіційно звертався до відповідача із вимогою усунути вказані порушення та внести відповідні зміни до довідки, проте листом від 30.10.2025 отримав відмову. Наведені обставини, за твердженням позивача, свідчать про очевидну протиправність дій відповідача, які грубо порушують його конституційне право на належний та справедливий рівень соціального і пенсійного забезпечення.
Ухвалою від 14 листопада 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у матеріалах справи доказами. 
25 листопада 2025 року на адресу суду від представника ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, вважаючи їх безпідставними. Свою позицію відповідач мотивує тим, що положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 встановлено виключно граничні (мінімальні та максимальні) розміри виплати надбавок і премій. Відповідач наполягає, що телеграми та окремі доручення Міністра оборони України мають відомчий характер, не є нормативно-правовими чи розпорядчими актами у розумінні законодавства, а тому не можуть встановлювати сталий розмір надбавки чи премії, який би автоматично враховувався при визначенні розміру пенсії колишніх військовослужбовців.
Крім того, відповідач акцентує увагу суду на тому факті, що попереднім судовим рішенням його було зобов`язано обчислити посадовий оклад позивача виходячи з розміру прожиткового мінімуму станом на 2023 рік. За твердженням відповідача, такий розрахунковий показник наразі не застосовується у Збройних Силах України для діючих військовослужбовців і призводить до штучного збільшення базового розміру посадових окладів на 52%. Відтак, на переконання ІНФОРМАЦІЯ_3 , встановлення додаткових видів грошового забезпечення у запропонованих позивачем високих розмірах в умовах вже збільшеного посадового окладу є об`єктивно неможливим і неминуче призведе до фінансового порушення через перевищення меж виділених бюджетних асигнувань.
Також у відзиві відповідач висловив заперечення щодо заявленої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу, вказуючи на її неспівмірність із предметом спору та відсутність належних розрахункових документів (банківських квитанцій чи касових ордерів), які б підтверджували факт реальної оплати послуг представника.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги позивача та заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для правильного та неупередженого розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 є пенсіонером Міністерства оборони України. Після звільнення з військової служби (з 14 грудня 2013 року) позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію за вислугу років, призначену та обчислену відповідно до норм Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі – Закон № 2262-ХІІ).
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 травня 2025 року в адміністративній справі № 380/23878/24, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання згідно зі статтею 370 КАС України, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Вказаним судовим рішенням визнано протиправною бездіяльність та зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 підготувати і надати до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області оновлену довідку про розмір грошового забезпечення позивача станом на 01 січня 2023 року. При цьому суд визначив, що посадовий оклад та оклад за військовим званням мають бути обчислені відповідно до статей 43 і 63 Закону № 2262-ХІІ шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023 (2684,00 грн), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії.
На виконання вказаного судового рішення відповідачем сформовано та направлено до пенсійного органу довідку від 27.08.2025 за № 1159/12/ НОМЕР_1 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2023 за посадою (начальник загального відділу — заступник начальника Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління), що прирівнюється до останньої штатної посади позивача. Зі змісту вказаної довідки судом встановлено, що складові грошового забезпечення позивача було визначено у таких розмірах:
- посадовий оклад (53 тарифний розряд: 2684 грн х 5,2) — 13 960,00 грн;
- оклад за військовим званням (полковник: 2684 грн х 0,84) — 2 250,00 грн;
- надбавка за вислугу років (50% від посадового окладу та окладу за військовим званням) — 5 320,00 грн;
- надбавка за службу в умовах режимних обмежень (15% від посадового окладу) — 1 374,00 грн/
- надбавка за особливості проходження служби встановлена відповідачем на рівні 1% від посадового окладу, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, що у грошовому вимірі склало 159,60 грн;
- премія встановлена відповідачем на рівні 10% від посадового окладу, що у грошовому вимірі склало 916,00 грн. 
Загальна сума грошового забезпечення склала 23 979,60 грн.
Не погодившись із визначеними у вказаній довідці заниженими відсотковими розмірами надбавки за особливості проходження служби (1%) та премії (10%), представник позивача — адвокат Розман В.С., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 із письмовою заявою від 29.09.2025. У вказаному зверненні представник позивача просив внести відповідні виправлення у довідку № 1159/12/14554, аргументуючи це тим, що згідно з нормативними документами Міністерства оборони України на 2023 рік, надбавка за особливості проходження служби повинна становити 65%, а премія — 140% (але у будь-якому разі не менше 35%, як це було відображено у попередніх довідках про розмір грошового забезпечення позивача).
Листом від 30 жовтня 2025 року за вих. № 1159/12/20277 ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив про відмову у задоволенні заяви представника позивача. Свою відмову відповідач письмово мотивував тим, що на виконання рішення суду він був змушений розрахувати посадовий оклад і оклад за військовим званням виходячи з прожиткового мінімуму на 2023 рік, хоча такий показник фактично не застосовується при визначенні розмірів окладів діючих військовослужбовців у Міністерстві оборони України. На думку суб`єкта владних повноважень, виконання рішення суду призвело до штучного збільшення базових окладів на 52%. Відповідач зазначив, що у разі такого розрахунку, він «в межах наданих повноважень не може встановити відповідну посаду та визначити середній розмір додаткових видів грошового забезпечення». За таких обставин, ІНФОРМАЦІЯ_4 за власною ініціативою вдався до застосування мінімальних граничних ставок надбавки та премії (1% та 10% відповідно), стверджуючи, що встановлення більших розмірів додаткових видів забезпечення в умовах відсутності відповідних бюджетних асигнувань спричинило б порушення бюджетного законодавства.
Вважаючи такі дії відповідача щодо самовільного заниження відсоткових ставок складових грошового забезпечення протиправними, позивач звернувся до адміністративного суду за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.
Надаючи комплексну правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить із такого.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Згідно зі статтею 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі – Закон № 2262-ХІІ). Цей Закон має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення.
Відповідно до частини 4 статті 63 Закону № 2262-XII усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.
Частиною 2 статті 51 Закону № 2262-ХІІ встановлено, що перерахунок пенсій, призначених особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії.
Кабінет Міністрів України постановою від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі – Постанова № 704), яка набрала чинності 01.03.2018, затвердив тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схему тарифних коефіцієнтів за військовим званням, а також визначив порядок виплати додаткових видів грошового забезпечення.
Пунктом 2 Постанови № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Відповідно до підпункту 1 пункту 5 Постанови № 704, Кабінет Міністрів України делегував керівникам державних органів (у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання) право установлювати надбавку за особливості проходження служби військовослужбовцям в розмірі до 100 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням та надбавки за вислугу років. 
Водночас, підпунктом 2 пункту 5 Постанови № 704 передбачено право здійснювати преміювання військовослужбовців відповідно до їх особистого внеску в загальний результат служби у межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів.
Механізм реалізації цього права закріплений у Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженому Наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі — Порядок № 260). 
Відповідно до пунктів 1, 2 Розділу VI Порядку № 260, військовослужбовцям щомісячно виплачується надбавка за особливості проходження служби залежно від складності та важливості виконуваних обов`язків, при цьому розмір щомісячної надбавки встановлює Міністр оборони України. 
Згідно з пунктами 1, 2 Розділу XVI Порядку № 260, розмір щомісячної премії, але не менше 10 відсотків посадового окладу, також встановлює Міністр оборони України для відповідних категорій військовослужбовців.
Окремим дорученням Міністра оборони України від 01.02.2023 № 2683/з (далі – Доручення № 2683/з) встановлено з 01.01.2023 року:
- надбавку за особливості проходження служби в мінімальному розмірі – 65% від посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років;
- щомісячну премію у розмірах згідно з Додатком 1 до цього доручення, зокрема для тарифних розрядів з 21 по 60 – 140% посадового окладу.
Надаючи правову оцінку природі вказаних розпорядчих документів Міністерства оборони України та їх безпосередньому впливу на обсяг пенсійних прав колишніх військовослужбовців, суд вважає за необхідне врахувати ключові висновки щодо застосування норм права, які були сформовані судовою палатою з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 17 лютого 2026 року у справі № 520/5814/24.
Верховний Суд у згаданому рішенні вказав, що окремі доручення Міністра оборони України (зокрема № 183/уд від 16.01.2024, № 2683/з від 01.02.2023 та інші аналогічні їм документи), якими з метою виконання завдань щодо забезпечення належного соціального захисту діючих військовослужбовців у поточному бюджетному році встановлюються конкретні розміри надбавок та премій, адресовані виключно керівникам військових формувань, які входять до складу Збройних Сил України.
Такі телеграми та окремі доручення за своєю правовою суттю є виключно розпорядчими, відомчими та внутрішніми документами Міністерства оборони України. Вони носять яскраво виражений тимчасовий характер, оскільки їх дія обмежена межами поточного бюджетного року та безпосередньо залежить від обсягу наявних фінансових асигнувань, виділених на утримання Збройних Сил України, особливо в умовах правового режиму воєнного стану.
Надзвичайно важливим для правильного вирішення цього спору є той факт, що вказані доручення не містять нормативно-правових приписів загальної дії. Вони не є і не можуть прирівнюватися до рішень Кабінету Міністрів України про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення або про введення нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення. 
Як наслідок, ці внутрішні відомчі документи не породжують жодних правових підстав для виникнення у держави обов`язку щодо проведення масового перерахунку пенсій колишнім військовослужбовцям у розумінні імперативних вимог статей 43 та 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ.
Крім того, суд звертає увагу на те, що встановлені такими відомчими наказами чи дорученнями премії та специфічні надбавки для діючих військовослужбовців об`єктивно зумовлені особливістю несення військової служби у конкретний період часу, рівнем інтенсивності праці, особистим внеском конкретного військовослужбовця в загальні результати служби, а також наявністю сформованого фонду преміювання у відповідній військовій частині. Відтак, ці стимулюючі виплати, які залежать від індивідуальних показників служби, не можуть автоматично, недиференційовано та дзеркально переноситися на правовий статус колишніх військовослужбовців-пенсіонерів як імперативна, гарантована законом і стала величина складової пенсійного забезпечення.
Як вказав Верховний Суд у постанові від 17 лютого 2026 року у справі № 520/5814/24, окреме доручення Міністра оборони України не є тією обставиною чи тим нормативно-правовим актом Уряду, з прийняттям якого закон пов`язує безумовний обов`язок уповноваженого органу (у цьому випадку — ІНФОРМАЦІЯ_1 ) оформити нову довідку про розмір грошового забезпечення із зазначенням конкретних збільшених відсоткових ставок додаткових видів грошового забезпечення.
Приписи постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» визначають чіткі межі дискреційних повноважень керівників державних органів щодо встановлення цих складових (зокрема, надбавка за особливості проходження служби встановлюється у розмірі до 100 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, а премія — у розмірі не менше 10 відсотків посадових окладів).
Визначаючи у спірній довідці № 1159/12/14554 надбавку за особливості проходження служби у розмірі 1 % та премію у розмірі 10 %, ІНФОРМАЦІЯ_2 діяв виключно у межах базових, гарантованих Урядом розмірів, які регламентовані безпосередньо нормативно-правовим актом вищої юридичної сили (Постановою № 704). 
Водночас, у відповідача були об`єктивно відсутні законні підстави для самостійного застосування до позивача підвищених відсотків (65 % та 140 %), виходячи виключно із положень тимчасового відомчого доручення, дія якого поширюється на порядок здійснення виплат діючому особовому складу Збройних Сил України.
Враховуючи все вищевикладене, здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства та актуальної практики Верховного Суду, суд дійшов висновку, що дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо формування довідки із зазначенням надбавки за особливості проходження служби на рівні 1 % та премії на рівні 10 % є правомірними. 
Відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що прямо передбачені Конституцією та законами України, не допускаючи при цьому жодної протиправної бездіяльності чи порушення охоронюваних законом прав та інтересів позивача. 
Вимоги ОСОБА_1 про обов`язкове застосування при обчисленні його пенсії підвищених відсоткових показників, взятих з Окремого доручення Міністра оборони України № 2683/з, є нормативно необґрунтованими та такими, що прямо суперечать встановленим правовим позиціям найвищої судової інстанції.
Відповідно до частини першої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. 
Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Водночас, частиною другою цієї ж статті передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У межах розгляду цієї справи відповідач — ІНФОРМАЦІЯ_2 — у повній мірі, належними та допустимими доказами довів правомірність та обґрунтованість своїх дій щодо порядку оформлення спірної довідки про розмір грошового забезпечення.
За таких обставин, повно та всебічно з`ясувавши обставини адміністративної справи, об`єктивно оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Оскільки за результатами розгляду адміністративної справи суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, понесені позивачем судові витрати (у тому числі витрати на сплату судового збору та витрати на професійну правничу допомогу) не підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача і покладаються на позивача.
Керуючись статтями 2, 6, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 258, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
у х в а л и в :
1. В позові ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії – відмовити повністю.
2. Судові витрати розподілу не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повний текст рішення складений 23.02.2026.

Суддя Коморний О.І.