МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 лютого 2026 р. 	№ 400/1784/21 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , 	
до відповідача	Головного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Героїв Рятувальників, 6, м. Миколаїв, 54005, 	
про	визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 10.02.2020 № 00001583306, № 00001573306, № 00001563306, № 00001553306,	
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправними та скасувати: 
- податкове повідомлення-рішення від 10.02.2020 року № 00001583306 на суму 118713,26 грн;
- податкове повідомлення-рішення від 10.02.2020 року № 00001573306 на суму 9892,78 грн;
- податкове повідомлення-рішення від 10.02.2020 року № 00001563306 на суму 510 грн;
- податкове повідомлення-рішення від 10.02.2020 року № 00001553306 на суму 170 грн;
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що сума прощених процентів взагалі не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподаткованого доходу. А сума прощеного боргу по тілу кредиту розраховується із застосуванням різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначеному за офіційним курсом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначною за офіційним курсом Національного банку України станом на 01.01.2014 року. Так, різниця між прощеною (анульованою) сумою боргу та сумою курсової різниці є від`ємною, тобто об`єкт оподаткування податком на доходи фізичних осіб у розумінні абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України відсутній. За відсутності об`єкту оподаткування податком на доходи фізичних осіб, згідно пп. 16-1 Підрозділу 10 Перехідних положень Податкового кодексу України, військовий збір також не нараховується. 
Ухвалою від 26.03.2021 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.
Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначив, що позивачу правомірно нараховано суму податкових зобов`язань, оскільки будучи ознайомленим з прощеною ТОВ «Кей-Колект» по кредиту отриманому від АТ «УкрСиббанк» сумою боргу, ним не було подано податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік, не сплачено податок з доходів фізичних осіб та військовий збір. 
Від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій заперечив обґрунтування відповідача та повністю підтримав позовні вимоги. 
Від відповідача до суду надійшли заперечення, в яких наполягає, що перевіркою було правомірно встановлено порушення позивачем податкового законодавства і на висновках акту перевірки винесено оскаржувані рішення. 
Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. 
14.05.2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» (з 21.12.2009 року Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк») та позивачем було укладено кредитний договір № 11344237000, згідно умов якого Банк надав позивачу грошові кошти в іноземній валюті в долларах США. 
В подальшому за договором факторингу, укладеним між АТ «УкрСиббанк», в якості клієнта та ТОВ «Кей-Колект», у якості фактора, останньому були відступлені права вимоги по кредитним договорам.
Повідомленням про анулювання боргу від 04.03.2016 року № 145-21095, яким позивача було повідомлення про процент частини боргу в сумі 25231,03 доларів США, що по курсу НБУ складає 683629,61 грн, з яких: 
- заборгованість по основній сумі кредиту – 19472,9 доларів США, що за курсом НБУ складає 527614,50 грн; 
- заборгованість по процентам – 5758,12 доларів США, що за курсом НБУ складає 156015,11 грн. 
Відповідачем було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку встановлені, за результатами якої складено акт перевірки. 
Згідно висновків акту перевірки відповідачем було встановлено, що позивачем не подано річну декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік, не задекларовано суму отриманих доходів у вигляді додаткового блага за ознакою 126 внаслідок прощення від ТОВ «Кей-Колект» заборгованості за кредитом у сумі 683629,61, не нараховано та не сплачено до бюджету податок на доходи фізичних осіб у сумі 94970,61 грн. та військовий збір у сумі 7914,22 грн.
На підставі Акта перевірки 22.01.2020 року ГУ ДПС прийнято податкові повідомлення-рішення:
- податкове повідомлення – рішення від 10.02.2020 року № 00001583306 на суму 118713,26 грн;
- податкове повідомлення – рішення від 10.02.2020 року № 00001573306 на суму 9892,78 грн;
- податкове повідомлення – рішення від 10.02.2020 року № 00001563306 на суму 510 грн;
- податкове повідомлення – рішення від 10.02.2020 року № 00001553306 на суму 170 грн;
Не погодившись із прийнятими відповідачем податковими повідомленнями-рішеннями та податковою вимогою позивачка звернулася до суду із даним позовом.
Приймаючи рішення у справі, суд виходить з наступного:
Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 Податкового кодексу України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі та раніше за текстом ПК України) платниками податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.
Згідно пп. 16.1.3, 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до п. 179.1 ст. 179 ПК України платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.
Згідно пп. 14.1.47. п. 14.1 ст. 14 ПК України додаткові блага кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).
Пунктом 164.1 ст. 164 ПК України встановлено, що базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.
Згідно пп. 164.1.3. п. 164.1 ст. 164 ПК України загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.
Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України є вичерпним.
Так, відповідно до пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.
У той же час відносини, що виникають між банком та клієнтом з питань надання кредиту є цивільно-правовими відносинами, які регулюються актами цивільного законодавства України.
Частиною 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.
У відповідності до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно зі статтею 605 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.
Зміст наведених норм дає підстави суду для висновку, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.
Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний дохід. Разом з тим проценти, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, нарахованих за користування кредитом, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.
Отже, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 28.07.2021 у справі № 826/12872/17, від 05.10.2021 року у справі № 420/3051/19, від 28.07.2021 року у справі № 826/12872/17.
Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Перш за все, у даних спірних правовідносинах звертає на себе увагу питання правомірності віднесення податковим органом суми прощеної (анульованої) кредитором заборгованості до складу оподаткованого доходу позивача як додаткового блага на підставі пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України, що по суті є ключовим та потребує безумовного вирішення.
Дослідивши Акт від 25.11.2019 року № 278/14-29-33-05-11/2808606662, яким оформлено результати перевірки, суд дійшов висновку, що відповідачем правильно не включено до складу оподаткованого доходу позивача як додаткового блага суму прощених за повідомленням ТОВ «Кей-Колект» процентів за кредитним договором.
У той же час, визначивши в якості оподаткованого доходу суму прощеного основного боргу (кредиту) у розмірі 527614,50 грн., відповідач не звернув уваги на те, що наявна «курсова різниця».
Відповідно до правової позиції висловленої Верховним Судом України в постанові від 18.05.2016 року № 6-237цс16, пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.
Тобто, «курсова різниця» жодним чином не може бути упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток. Курсова різниця різниця, яка є наслідком відображення однакової кількості одиниць іноземної валюти в національну валюту України при різних валютних курсах. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30.05.2018 року у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18).
У даному випадку 26 472,91 доларів США за курсом на 01.01.2014 року складає 257 622,62 грн, а станом на 01.03.2016 року складає 873 293,38 грн. Відтак, курсова різниця склала 615 670,75 грн, що є вищою за тіло кредиту – 527 614,64 грн. Тобто, є повним розміром заборгованості.
Саме такого правового висновку дійшов Верховний Суд в Постанові від 11.09.2019 року у справі № 608/532/17.
При цьому для цілей оподаткування не має значення яку суму прощеного боргу кредитор обліковував у своєму бухгалтерському обліку. У постановах від 19.07.2019 року (справа № 826/4240/18), від 04.06.2020 року (справа № 826/7305/17), від 18.01.2021 року (справа № 120/935/19-а) Верховний Суд зазначав, що «для правовідносин, які виникають у сфері справляння податків, не має правового значення те, яким чином кредитор обліковував відповідну суму прощеного боргу у своєму бухгалтерському обліку, а кваліфікація таким кредитором прощеного боргу позичальника його оподатковуваним доходом та надання до фіскальної служби відповідного податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, не впливає на податкові зобов`язання позивача».
Спираючись на викладені обґрунтування, суд погоджується з доводами позивача про те, що різниця між прощеною сумою боргу та сумою курсової різниці є від`ємною, а тому об`єкт оподаткування в розумінні абз. д п.п 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України відсутній. 
На переконання суду, під час визначення позивачу податкових зобов`язань за спірними податковими повідомленнями рішеннями відповідачем безпідставно не застосовано до спірних правовідносин п. 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, виходячи з наступного:
У зв`язку з політичною та фінансовою кризою, яка сталася у 2014 році та спричинила девальвацію національної валюти в Україні, враховуючи скрутне становище, в якому опинилися позичальники - фізичні особи, які отримали споживчі кредити в іноземній валюті, з 07.05. 2015 року підрозділ 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України був доповнений пунктом 8 на підставі Закону України від 09.04.2015 року № 321-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» в частині звільнення від оподаткування операцій з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті.
Метою запровадження вказаних положень була фактична реалізація положень Закону України «Про реструктуризацію кредитних зобов`язань з іноземної валюти в гривню», згідно з якими платникам податків надаються певні податкові преференції.
Однією з таких преференцій, встановлених у п. 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, є невіднесення до додаткового блага платника податку і невключення до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сум курсової різниці та процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Курсова різниця обчислюється як різниця між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначеною за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом НБУ станом на 01.01.2014 року. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 01.01.2014 року. Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 01.01.2015 року.
Тобто, з урахуванням внесених до ПК України змін, курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощеного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню.
Таким чином, податкові повідомлення – рішення від 10.02.2020 року № 00001583306 на суму 118713,26 грн, № 00001573306 на суму 9892,78 грн, № 00001563306 на суму 510 грн, № 00001553306 на суму 170 грн є протиправними та підлягають скасуванню. 
Згідно з ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, відповідач не довів правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та похідної від них податкової вимоги, що є підставою для задоволення позову.
Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст. 2, 19, 139, 241 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
ВИРІШИВ:
1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6, м. Миколаїв, 54005, код ЄДРПОУ 44104027) задовольнити. 
2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 10.02.2020 року № 00001583306, від 10.02.2020 року № 00001573306, від 10.02.2020 року № 00001563306, від 10.02.2020 року № 00001553306. 
3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6, м. Миколаїв, 54005, код ЄДРПОУ 44104027) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 1292,86 грн (одна тисяча двісті дев`яносто дві гривні 86 копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 26.02.2026 року.

Суддя О.В. Малих