Справа № 190/2777/24
Провадження №2/190/41/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року м.П”ятихатки
П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючої судді – Кудрявцевої Ю.В.
за участю:
секретаря – Пронської Т.В.
позивача - ОСОБА_1 
відповідача - ОСОБА_2 
представника відповідача - Тарасевича С.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Зерно «В» про витребування з чужого незаконного володіння земельної ділянки,

встановив:
Первісно представник позивача - адвокат Шевчук О.М звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки,площею 2,2333 га кадастровий номер 1224583000:01:003:0285, яка розташовується на території Лозуватської сільської ради (Вишнівська ОТГ) Кам`янський район Дніпропетровської області проведену за Фермерським господарством «ЗЕРНО» «В» на підставі рішення державного реєстратора виконавчого комітету Жовтоводської міської ради №63721830 від 30.05.2022 (номер запису про інше речове право 46940310) та зобов`язати ФГ «Зерно» «В» повернути земельну ділянку, площею 2,2333 га, кадастровий номер 122458300:01:003:0285 ОСОБА_1 .
На обґрунтування позовних вимог зазначила, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером 1224583000:01:003:0285 площею 2,2333 га, яка розташована на території Лозуватської сільської ради (Вишнівська ОТГ) Кам`янський район (колишня назва П`ятихатський район) Дніпропетровської області та яка належить позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину, за заповітом, серія та номер: 440, виданий 22.09.2020 приватним нотаріусом П`ятихатського районного нотаріального округу Шкуренко В. В. Нещодавно, позивачу стало відомо, що вказана земельна ділянка використовується Фермерським господарством «ЗЕРНО» «В». Для з`ясування підстав такого використання було зроблено запит до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за кадастровим номером земельної ділянки.
Отримавши відомості з реєстру з`ясувалося, що відповідач є орендарем земельної ділянки з 23.02.2022 р. на підставі договору оренди землі, серія та номер: б/н., виданий 22.02.2022 р., видавник сторони. Позивач земельну ділянку в оренду не передавала, будь-яких договорів з цього приводу не укладала та не підписувала, актів приймання-передачі земельної ділянки в оренду також не складала та не підписувала, довіреностей на складання зазначених документів не надавала. Право оренди зареєстровано державним реєстратором виконавчого комітету Жовтоводської міської ради, номер запису про інше речове право - 46940310, підставою для реєстрації речового права зазначено договір оренди землі № б/н від 22.02.2022 р. У зв`язку з відсутністю волевиявлення позивача на укладення оспорюваного договору оренди та порушенням відповідачем законних прав та інтересів позивача, з метою поновлення прав на користування земельною ділянкою, позивач просить скасувати державну реєстрацію права оренди та усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером 1224583000:01:003:0285 площею 2,2333 га шляхом зобов`язання відповідача повернути таку земельну ділянку.
25.12.2024 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження;відповідачу запропоновано у строк, який не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали, подати відзив на позов. (т.1 а.п.28).
03.02.2025 підготовче засідання відкладено за клопотанням відповідача.
18.02.2025 року від представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Усенко А.О. на адресу суду надійшла заява про зміну предмета позову, в якій вона просить вважати предметом позову ОСОБА_1 позовні вимоги про витребування з чужого незаконного володіння Фермерського господарства «ЗЕРНО» «В» на користь ОСОБА_1 земельної ділянки площею 2,2333 га кадастровий номер 1224583000:01:003:0285, що розташована на території Лозуватської сільської ради (Вишнівська ОТГ) Кам`янського району, Дніпропетровської області.
24.02.2025 підготовчий розгляд справи не відбувся в зв`язку з перебуванням головуючого у справі на лікарняному.
25.02.2025 року від представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Усенко А.О. на адресу суду надійшло клопотання про витребування доказів (т.1 а.п.81-84), в якому вона просить витребувати у Виконавчого комітету Жовтоводської міської ради копію реєстраційної справи щодо реєстрації речового права користування земельною ділянкою з кадастровим номером 1224583000:01:003:0285 площею 2,2333 га, місцем розташування якої є територія Лозуватської сільської ради (Вишнівська ОТГ) Кам`янський район Дніпропетровської області належну ОСОБА_1 та у Фермерського господарства «ЗЕРНО» «В» оригінал договору або іншого документу, на підставі якого Фермерське господарство «ЗЕРНО» «В» отримало в оренду земельну ділянку з кадастровим номером 1224583000:01:003:0285 площею 2.2333, місце розташування якої є територія Лозуватської сільської ради (Вишнівська ОТГ) Кам`янський район Дніпропетровська область належну ОСОБА_1 
25.03.2025 року ухвалою суду прийнято до провадження заяву представника позивача про зміну предмету позову та задоволено клопотання про витребування доказів, підготовче засіданн відкладено (т.1 а.п.115-116).
21.04.2025 року на електронну адресу суду від представника позивача – адвоката Усенко А.О. надійшло клопотання про призначення почеркознавчої експертизи (т.1 а.п.145-146), в якому просить на вирішення експертам поставити запитання: чи виконаний підпис у договорі оренди землі серія та номер б/н від 22.02.2022 року укладеному між власником ОСОБА_1 та орендарем Фермерським господарством «Зерно «В» особисто ОСОБА_1 чи іншою особою.
22.04.2025 року в підготовчому засіданні представник відповідача - адвокат Тарасевич С.О. надав для долучення до справи, заяву відповідача про неможливість виконання ухвали суду в частині надання оригіналу договору оренди земельної ділянки, що укладений між ФГ «ЗЕРНО» «В» та позивачем ОСОБА_1 , так як вказаний договір разом з іншими договорами та установчими документами господарства було викрадено, в зв`язку з чим голова ФГ «ЗЕРНО» «В» звернувся до правоохоронних органів, однак встановити місце знаходження даних документів не надалося за можливе (т.1 а.п.150) 
Ухвалою суду від 21.05.2025 року, постановленою в підготовчому засіданні, задоволено клопотання представника позивача про призначення в даній справі судово-почеркознавчої експертизи; провадження у справі зупинено (т.1 а.п.172-173). 
21.05.2025 року позивачем ОСОБА_1 через канцелярію суду подано оригінали документів з вільними та умовно-вільними зразками її підпису, для проведення експертизи, а також оригінал спірного договору оренди земельної ділянки.
24.06.2025 р. на адресу суду повернуто цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «ЗЕРНО» «В» про витребування з чужого незаконного володіння земельної ділянки разом з клопотанням експерта про надання додаткових матеріалів необхідних для проведення первинної судової почеркознавчої експертизи.
27.06.2025 року ухвалою суду поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (т.1 а.п.187)
19.08.2025 року підготовче судове засідання не відбулося в зв`язку з перебуванням головуючої судді у відпустці.
27.08.2025 року в підготовчому судовому засіданні вимоги клопотання екперта виконано; ухвалою суду провадження по справі зупинено на час проведення експертизи (т.1 а.п.220).
28.08.2025 року справа надіслана до експертної установи для проведення експертизи (т.1 а.п.221). 
02.10.2025 року справа повернута до суду разом з висновком експерта про проведення судово-почеркознавчої експертизи (т.1 а.п.223). Згідно висновку експерта №1522-25 від 12.09.2025 року (т.1 а.п.225-232), - підпис від імені ОСОБА_1 у графі «Орендодавець» договору оренди землі без номеру від 22.02.2022, виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою.
06.10.2025 року ухвалою суду поновлено провадження у справі (т.1 а.с.235), по справі призначено підготовче засідання. 
28.10.2025 року підготовче судове засідання по справі не відбулося в зв`язку з перебуванням головуючої судді на лікарняному.
Ухвалою суду від 17.12.2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті (т.2 а.с.21).
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити з підстав, зазначених стороною позивача в заявах по суті справи. 
Представник відповідача – адвокат Тарасевич С.О. в судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити в зв`язку з його безпідставністю. Зазначив, що оренда плата за земельну ділянку сплачувалась, отже договір оренди виконувався, а договір після його фактичного виконання не може бути визнаний неукладеним. 
Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Відповідно до ст.12 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст.13 ЦПК України, - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 
Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Відповідно до частини четвертої статті 124 ЗК України, - передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. 
Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (частина друга статті 792 ЦК України).
Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.
Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (частина перша статті 93 ЗК України). 
Частинами першою-третьою статті 21 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
Згідно оригіналу договору оренди землі від 22.02.2022 року, що був наданий позивачем, між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «ЗЕРНО» «В» укладено договір оренди земельної ділянки, строком на 10 років. 
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, що сформований 13.08.2024 року (т.1 а.п.9-10), - земельна ділянка з кадастровим номером 1224583000:01:003:0285, площею 2.2333 га, яка належить ОСОБА_1 , на підставі договору оренди землі б/н від 22.02.2022 року передана в оренду орендодавцем ОСОБА_1 орендарю – Фермерське господарство «ЗЕРНО» «В», строком на 10 років, дата державної реєстрації речового права 23.02.2022 року. 
В зв`язку з тим, що позивач заперечувала щодо підписання нею договору оренди землі, за її клопотанням по справі було призначено судово-почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено запитання, чи виконано підпис у договорі оренди земельної ділянки б/н від 22 лютого 2022 року в графі «Орендодавець» особисто ОСОБА_1 , чи іншою особою? (т.1 а.п.172-173).
Згідно висновку експерта №1522-25 від 12.09.2025 року (т.1 а.п.225-232), - підпис від імені ОСОБА_1 у графі «Орендодавець» договору оренди землі б/н від 22.02.2022, що укладений між власником ОСОБА_1 та землекористувачем Фермерським господарством «Зерно «В», виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою.
Отже, експертним шляхом встановлено, що позивач не підписувала договір оренди належної їй земельної ділянки.
Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
Відповідно до статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), або уповноваженими на те особами (частини друга, четверта статті 207 ЦК України).
Відсутність вольової дії учасника правочину щодо вчинення правочину (відсутність доказів такого волевиявлення за умови заперечення учасника правочину) не можна ототожнювати з випадком, коли волевиявлення учасника правочину існувало, але не відповідало ознакам, наведеним у частині третій статті 203 ЦК України: волевиявлення не було вільним чи не відповідало його внутрішній волі.
Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі».
Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Отже, договір оренди землі є договором, за яким в орендодавця виникає обов`язок передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а в орендаря - обов`язок використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства та сплачувати орендну плату в порядку і розмірі, встановлених договором або законом.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
Укладеним є такий правочин (договір), щодо якого сторонами у належній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.
Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1512цс16, однією з обов`язкових умов визнання договору недійсним є порушення, у зв`язку з його укладенням, прав та охоронюваних законом інтересів.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі №638/2304/17, недійсність договору як приватно-правова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. За своєю суттю ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту.
У справі, що розглядається, позивачка заявила вимогу про витребування з чужого незаконного володіння відповідача – Фермерського господарства «Зерно «В» на її користь належну їй земельну ділянку, посилаючись на те, що цей договір вона не підписувала та не укладала.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша, друга статті 77 ЦПК України).
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторони, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України)
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до змісту матеріалів справи, відповідач користується спірною земельною ділянкою та сплачує орендну плату, а орендодавець приймає орендну плату від ФГ «ЗЕРНО» «В», що підтверджено копіями видаткового касового ордеру від 22.12.2022 р., відомостями видачі орендної плати за паї 2022-2023 рік, видаткового касового ордеру від 20.12.2023 р. та платіжних інструкцій щодо сплати орендної плати ОСОБА_1 (т. 2 а.п. 1-5).
Суд зауважує, що у матеріалах справи немає доказів того, що між сторонами існували інші правовідносини, відповідно до яких відповідач сплачував кошти ОСОБА_1 . 
Суд виходить з того, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін вказують на те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору нормам закону.
Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18).
Якщо договір хоч і не був укладений, але виконувався його сторонами, то така обставина захищає відповідний правочин від висновку про неукладеність, і надалі він розглядається як укладений та чинний, якщо тільки не є нікчемним чи оспорюваним з інших підстав.
Тобто суд повинен встановити не лише факт використання орендарем спірного майна, а й те, чи сплачував орендар за таке використання орендодавцю і чи приймав він таку оплату.
У разі якщо договір виконувався обома сторонами (зокрема, орендар користувався майном і сплачував за нього, а орендодавець приймав платежі), то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір оренди вважається укладеним і може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше).
Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21).
Таким чином, суд дійшов висновку, що немає підстав вважати спірний договір оренди землі неукладеним або таким, що укладений без волевиявлення позивачки, оскільки позивачка отримувала від відповідача оренду плату за користування земельною ділянкою. Відтак, вимога позивача про витребування з чужого незаконного володіння земельної ділянки з підстав неукладеності договору оренди землі, задоволенню не підлягає.
Варто зазначити, що обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказувала на те, що вона не укладала договір оренди належної їй земельної ділянки і не була обізнана про те, що земельна ділянка перебуває в оренді, заявила клопотання про витребування оригіналу договору у відповідача, однак після призначення судом почеркознавчої експертизи, сама надала оригінал спірного договору для проведення експертизи, що на думку суду спростовує підстави позову. 
Відповідно до ч.2 ст.183 ЦПК України, - позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Отже, на думку суду, позивач в даному випадку діяла недобросовісно. 
Згідно з ч.4 cт.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, згідно з правовим висновком, висловленим у постанові Верховного Суду від 19.07.2023 у справі № 414/355/21, - не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін вказують на те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору нормам закону.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
Відповідно до ст.78 ЦПК України, - суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом ; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Під час розгляду справи судом не встановлено підстав для визнання недопустимими доказами надані відповідачем платіжні інструкції про перерахування грошових коштів, та погоджується з представником відповідача, що вказані платіжні інструкції в повній мірі підтверджують, що відповідачем проводилась сплата позивачу орендної плати за користування земельною ділянкою.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ст.141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , понесені нею судові витрати, суд залишає по фактично понесеним. 
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.128,141,263-265 ЦПК України, суд, 

ухвалив:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Фермерського господарства «ЗЕРНО «В» про витребування з чужого незаконного володіння земельної ділянки, - відмовити в повному обсязі.
Судові витрати по справі, понесені позивачем, віднести на рахунок позивача. 
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Сторони по справі: 
Позивач – ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;
Відповідач – Фермерське господарство «ЗЕРНО» «В», код ЄДРПОУ 35935761, місцезнаходження: вул.Центральна,39, с.Саксагань Кам`янського району Дніпропетровської області.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 09 квітня 2026 року.

Суддя П`ятихатського районного суду
Дніпропетровської області Ю.В.Кудрявцева