ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 березня 2026 року
м. Харків
справа № 619/6485/25
провадження № 22-ц/818/2260/26
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів колегії – Маміна О.В., Шабельнікова С.К.
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Клімаша Андрія Сергіійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 08 грудня 2025 року у складі судді Нечипоренко І.М.,
ВСТАНОВИВ: 
У жовтні 2025 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 звернувся з позовом , у якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4 , яка продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 200 євро у гривневому еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України на день фактичної сплати аліментів, щомісячно, починаючи з 28.10.2025 та до закінчення навчання, але не пізніше досягнення нею 23 років.
Крім того, позивачка просила суд стягнути з відповідача на свою користь витрати на перекладача офіційних документів (доказів) в розмірі 10 442, 00 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000, 00 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.06.2004 по 03.11.2022. Їх спільна дочка продовжує навчання у (Gymnasium Christian-Ernestium Bayreuth) у Федеративній Республіці Німеччина, у зв`язку з цим вона не має можливості самостійно себе утримувати та потребує матеріальної допомоги. Витрати на утримання та навчання повнолітньої доньки у Німеччині включають оплату житла, комунальних послуг, електроенергії, мобільного зв`язку та інтернету, медичного страхування, харчування, транспорту, навчальних матеріалів, культурних заходів, одягу, взуття, засобів гігієни та інших необхідних витрат для забезпечення її побуту, освіти й розвитку. Згідно з договором оренди вона щомісячно сплачує 634 євро, з яких частка доньки становить 211,33 євро; за електроенергію 105 євро, частка - 35 євро; за інтернет 44,99 євро, частка - 14,99 євро. Лише ці витрати складають 261,32 євро щомісяця без урахування витрат на харчування, одяг, гігієну, транспорт та навчання. Додатково позивачка сплачує сплачувала витрати доньки за онлайн-послуги (11125 грн), мобільного телефону Samsung Galaxy A35 5G (379 євро) та планшет Apple iPad разом із Apple Pencil для навчання вартістю (482,98 євро), квитки до Гамбурга (102 євро), оплатила навчальну поїздку до Чехії (100 євро) та має сплатити за поїздку до Берліна (390 євро). Починаючи з 01.09.2025 вона не отримує соціальних виплат у ФРН, тому всі витрати покриває самостійно. За таких умов відсутність фінансової участі батька створює надмірний тягар, що обумовлює необхідність визначення справедливого розміру аліментів. Відповідно до Dusseldorfer Tabelle мінімальна потреба дитини віком від 18 років становить 693 євро на місяць.
Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 08 грудня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення аліментів у зв`язку з продовженням навчання відмовлено.
Рішення мотивовано тим, що позивач не довела наявність підстав для задоволення позову. Зважаючи на кількість утриманців, середній фактичний вільний залишок доходу відповідача на одну особу складає: 15664,74 грн : 4 особи = 3916,18 грн на одну особу. Зазначений показник лише незначно перевищує прожитковий мінімум для працездатної особи (3028 грн) і є критично низьким з огляду на необхідність утримання двох малолітніх дітей та забезпечення базових потреб сім`ї відповідача. При цьому фактичний залишок на одну особу у сім`ї відповідача є нижчим за реальні потреби дитини до 6 років (2563 грн) та об`єктивно не дозволяє забезпечити навіть мінімальний рівень витрат на харчування, комунальні послуги, одяг та інші першочергові потреби. Крім того відповідач вже сплачує 1/3 доходу на інші аліменти, реальний дохід після відрахувань і утримання сім`ї є критично низьким, зменшення аліментів нижче прожиткового мінімуму дитини суперечило б закону, фактичний вільний дохід відповідача не дозволяє визначити розмір аліментів навіть на рівні, що відповідає мінімальній державній гарантії. Тому навіть альтернативне визначення більш низької суми об`єктивно неможливе, оскільки суперечило б ст. 182 СК України. За таких умов відповідач не має реальної фінансової можливості сплачувати аліменти у розмірі 1/6 доходу із мінімальною фіксованою сумою не менше ніж 200 євро щомісячно, бо стягнення такої суми перевищує середній фактичний залишок, яким відповідач реально володіє після обов`язкових відрахувань, створює для нього надмірний, непропорційний тягар, ставить його у становище, коли він не зможе забезпечити прожитковий мінімум ні собі, ні членам своєї теперішньої сім`ї, включно з двома малолітніми дітьми, що перебувають на його утриманні.
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не врахував подані позивачем доказів , які підтверджують факт постійного спільного проживання з донькою у Німеччині виключно з формальних підстав, пославшись на відсутність нотаріально посвідченого перекладу українською мовою. Рівність прав та обов`язків не означає можливість перекладання всієї відповідальності на одного з батьків, а передбачає розподіл обов`язку утримання з урахуванням можливостей кожного з них. Визначений самим судом фактичний залишок доходу на одну особу є вищим за прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років та не може об`єктивно визнаватися критично низьким. Суд не дослідив реальний майновий стан відповідача, не здійснив комплексної оцінки його фінансових можливостей та дійшов помилкового висновку про відсутність у нього можливості надавати матеріальну допомогу повнолітній доньці, яка продовжує навчання.
Згідно статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 свідчить, що ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 та її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 12).
Копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є друга спільна дитина – ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с. 13)
Як вбачається з судового наказу Дергачівського районного суду Харківської області від 30.12.2021 року справа № 619/5968/21 із відповідача стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. (а.с.14)
ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 22 березня 2023 року, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 . (а.с. 68)
ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , їх батьками записані ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , про що свідчать копії свідоцтва про народження. (а.с. 72-73)
Відповідно до звіту про здійснення відрахування та виплат, виданого ДУ «Харківська виправна колонія №43» вбачається, що ОСОБА_2 за період з 01 травня 2025 року по 31 жовтня 2025 року було нараховано: травень 2025 року – нарахована зарплата в сумі 27291,04 грн, утримано податків та інших обов`язкових платежів – 5550,72 грн, відсоток (частка) стягнення – 1/3, утримана сума – 7246,77 грн; червень 2025 року – нарахована зарплата в сумі 31351,84 грн, утримано податків та інших обов`язкових платежів – 10965,12 грн, відсоток (частка) стягнення – 1/3, утримана сума – 6795,57 грн; липень 2025 року – нарахована зарплата в сумі 27253,55 грн, утримано податків та інших обов`язкових платежів – 5543,09 грн, відсоток (частка) стягнення – 1/3, утримана сума – 7236,82 грн; серпень 2025 року – нарахована зарплата в сумі 26604,55 грн, утримано податків та інших обов`язкових платежів – 5411,09 грн, відсоток (частка) стягнення – 1/3, утримана сума – 7064,49 грн; вересень 2025 року – нарахована зарплата в сумі 29654,85 грн, утримано податків та інших обов`язкових платежів – 6031,49 грн, відсоток (частка) стягнення – 1/3, утримана сума – 7874,45 грн; жовтень 2025 року – нарахована зарплата в сумі 37820,45 грн, утримано податків та інших обов`язкових платежів – 7592,29 грн, відсоток (частка) стягнення – 1/3,1/4, утримана сума – 8775,91 грн. (а.с. 71)
Згідно з довідки № 3/2/1-500/ср від 08.10.2025 року, ОСОБА_6 перебуває у відпустці для догляду за дитиною. (а.с. 70)
Позивач надає довідки від 02.09.2024 та 08.09.2025 про те, що ОСОБА_9 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 у с-щі Красний Кут, з 01.08.2023 відвідує 11 клас гімназії Крістіан-Ернестінум у м. Байройт. Відвідування гімназії завершиться у червні 2028 року. Довідка подана іноземною мовою без офіційного перекладу на державну мову (а.с. 17-18).
Довідка позивачки про місце проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 подана іноземною мовою без офіційного перекладу на державну мову.
Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Як на тому наголошено у постановах Верховного Суду від 22.11.2023 у справі № 337/642/22, від 16.02.2022 у справі № 381/2423/20, стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Відповідно до ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до абз. 1 п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 р. обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Право на утримання виникає за умови продовження навчання.
Закон не передбачає жодних особливостей залежно від форми навчання (денна, вечірня, заочна тощо).
Тому можна зробити висновок, що право на утримання виникає за умови продовження навчання у будь-якій формі.
Сімейним кодексом передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Однак відповідно до коментованої статті і вказаного роз`яснення Пленуму Верховного Суду України обов`язок щодо утримання повнолітніх дочки, сина виникає за умови їх потреби у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням. Про наявність потреби в матеріальній допомозі можуть свідчити навчання на платній основі, необхідність забезпечення житлом за місцем навчання, тощо. Докази на підтвердження зазначеної обставини надаються суду заінтересованою стороною.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Згідно із ч. 2, 4, 5 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. При цьому до письмових доказів, викладених іноземною мовою, повинні додаватися переклади українською мовою, засвідчені належним чином. Вірність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально засвідченою в порядку ст. 79 Закону України «Про нотаріат». 
Пунктом 2 гл. 8 р. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі – Порядок № 296/5), визначено: якщо нотаріус не знає відповідних мов (однієї з них), переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус за правилами, передбаченими цим Порядком. Переклад має бути зроблений з усього тексту документа, що перекладається, і закінчуватися підписами. Під текстами оригіналу та перекладу вміщується підпис перекладача у разі здійснення перекладу перекладачем. Посвідчуваний напис викладається під текстами документа і перекладу з нього. Переклад, розміщений на окремому від оригіналу чи копії аркуші, прикріплюється до нього, прошнуровується і скріплюється підписом нотаріуса і його печаткою. 
Отже, докази, не перекладені з іноземної мови на українську мову та не засвідчені належним чином в порядку ст. 79 Закону України «Про нотаріат», не є належними документами, оскільки вони не оформлені в установленому законом порядку, а тому судова колегія погоджується з висновком про відсутність підстав врахування для підтвердження позовних вимог, оскільки не має доказової сили у справі.
Відповідно до ч.3 ст.183 СК України якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів та інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.
Відповідно до вимог ст. 192 СК України визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками розмір аліментів може бути згодом зменшений або збільшений за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже за змістом цієї норми Закону розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Разом із тим стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше установленого розміру аліментів лише за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів та в інших передбачених цим Кодексом випадках.
Із аналізу вказаних правових норм убачається, що при вирішенні питання про визначення розміру аліментів слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у більшому ніж раніше визначений розмір.
Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
За приписами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом встановлено, що судовим наказом Дергачівського районного суду Харківської області від 30.12.2021 року справа № 619/5968/21 із відповідача стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
У шлюбі між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 народились двоє дітей: ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Згідно з довідки № 3/2/1-500/ср від 08.10.2025 року, ОСОБА_6 перебуває у відпустці для догляду за дитиною. 
Відповідно до звіту про здійснення відрахування та виплат, виданого ДУ «Харківська виправна колонія №43» вбачається, що ОСОБА_2 за період з 01 травня 2025 року по 31 жовтня 2025 року було нараховано: травень 2025 року – нарахована зарплата в сумі 27291,04 грн, утримано податків та інших обов`язкових платежів – 5550,72 грн, відсоток (частка) стягнення – 1/3, утримана сума – 7246,77 грн; червень 2025 року – нарахована зарплата в сумі 31351,84 грн, утримано податків та інших обов`язкових платежів – 10965,12 грн, відсоток (частка) стягнення – 1/3, утримана сума – 6795,57 грн; липень 2025 року – нарахована зарплата в сумі 27253,55 грн, утримано податків та інших обов`язкових платежів – 5543,09 грн, відсоток (частка) стягнення – 1/3, утримана сума – 7236,82 грн; серпень 2025 року – нарахована зарплата в сумі 26604,55 грн, утримано податків та інших обов`язкових платежів – 5411,09 грн, відсоток (частка) стягнення – 1/3, утримана сума – 7064,49 грн; вересень 2025 року – нарахована зарплата в сумі 29654,85 грн, утримано податків та інших обов`язкових платежів – 6031,49 грн, відсоток (частка) стягнення – 1/3, утримана сума – 7874,45 грн; жовтень 2025 року – нарахована зарплата в сумі 37820,45 грн, утримано податків та інших обов`язкових платежів – 7592,29 грн, відсоток (частка) стягнення – 1/3,1/4, утримана сума – 8775,91 грн.
Враховуючи викладене, середній щомісячний залишок ОСОБА_2 за період з 01.05.2025 по 31.05.2025 становить 15664,74 грн, а тому враховуючи, що у відповідача наявні двоє неповнолітніх дітей та дружина ОСОБА_6 , яка перебуває у відпустці для догляду за дитиною, тому середній фактичний вільний залишок доходу відповідача на одну особу складає: 15664,74 грн : 4 особи = 3916,18 грн на одну особу.
Керуючись, статтею 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2920 гривень; працездатних осіб - 3028 гривень;дітей віком до 6 років - 2563 гривні, судова колегія погоджується з висновком суду, що фактичний вільний залишок у відповідача на одну особу є меншим за встановлений мінімальний рівень і об`єктивно не дозволяє забезпечити навіть базові потреби у харчуванні, оплаті житлово-комунальних послуг, придбанні одягу та інших першочергових витратах.
Виходячи з вищенаведеного судова колегія вважає, що суд правильно встановив обставини справи, рішення суду про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4 ,, яка продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 200 євро у гривневому еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України на день фактичної сплати аліментів, щомісячно, починаючи з 28.10.2025 та до закінчення навчання, але не пізніше досягнення нею 23 років є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, рішення суду без змін.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ІІПК України та Закону України «Про судовий збір» не вирішувалося.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Клімаша Андрія Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 08 грудня 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий           О.Ю.Тичкова

Судді           О.В. Маміна

С.К. Шабельніков