Дата документу 26.01.2026	Справа № 554/5289/25	
 	Провадження № 2/554/1078/2026	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2026 року м. Полтава
Шевченківський районний суд міста Полтави у складі: головуючого судді – Бугрія В.М., за участю секретаря судових засідань Мазніченко М.А., позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Кобрися О.М., представника відповідача Тищенка А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовною заявою адвоката Зачепіло Зоряни Ярославівни в інтересах ОСОБА_1 до Комунального підприємства Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» про захист прав споживачів та стягнення моральної шкоди 
ВСТАНОВИВ:

11.04.2025 року адвокат Зачепіло Зоряна Ярославівна звернулася до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом до Комунального підприємства Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» про захист прав споживачів та стягнення моральної шкоди, де просила суд визнати безпідставною заборгованість у розмірі 45442,42 грн., нараховану ОСОБА_1 за послуги постачання гарячої води та постачання холодної води за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.12.2023 року по 01.08.2024 року. Зобов`язати Комунальне підприємство Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» списати з особового рахунку ОСОБА_1 безпідставно нарахований борг у розмірі 45442,42 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача в якості відшкодування моральної шкоди грошову суму в розмірі 50000 грн.
В обґрунтування позовних вимог адвокат вказує, що в ніч на 12 серпня 2023 року в квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, сталася аварія, а саме, прорвала труба із гарячою водою. На момент даної аварії у квартирі проживав племінник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , разом зі своєю дружиною ОСОБА_3 . У день аварії в квартирі знаходилася ОСОБА_3 і коли сталася дана аварія, вона, не володіючи достатніми знаннями щодо владнання цієї ситуації, перекрила всі крани на трубопроводах, з яких витікала вода, тим самим випадково зірвавши пломби. Про цей випадок ОСОБА_3 сповістила ОСОБА_1 зранку, 12.08.2023 р. у телефонній розмові.
Пізніше, позивач зателефонував до КП ПОР «Полтававодоканал» з метою викликати службу, яка зафіксує факт аварії та відремонтує трубопровід. Проте, зважаючи на те, що 12.08.2023 р - була субота, інженери КП ПОР «Полтававодоканал» не мали змоги прибути за викликом, адже субота і неділя є вихідними днями в даній організації.
Відтак, до КП ПОР «Полтававодоканал» для повідомлення про аварію довелося звернутися у понеділок, 14.08.2023 року. Відреагувавши на дане повідомлення, 16.08.2024 року за вказаною адресою прибули представник КП ПОР «Полтававодоканал» інженер групи контролю Ромаша О. А. та представник служби обліку та реалізації, інспектор Василенко С. В. Вказаними особами за наслідками проведення огляду квартири було складено акти перевірки системи водопостачання. Працівники КП ПОР «Полтававодоканал» прибули до квартири після виклику позивача, а не з метою планової перевірки, як це було зазначено в актах. Безпосередньо ОСОБА_1 , не було надано копій цих актів для ознайомлення, як того вимагає чинне законодавство. Надалі працівниками КП ПОР «Полтававодоканал» ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було повідомлено позивачу в усному порядку, що у зв?язку з даною аварією йому потрібно буде сплатити суму неустойки у вигляді заборгованості за комунальні платежі за період 30 днів у розмірі 521,09 грн (п?ятсот двадцять одна гривня дев?ять копійок). Відтак, на дану суму позивачу було пред?явлено рахунок на оплату послуги з постачання гарячої води, за яким він одразу сплатив.
Проте, як виявилося пізніше, КП ПОР «Полтававодоканал» почали нараховувати заборгованість за несплату комунальних послуг, а також штрафи за «самовільне приєднання до системи холодного водопостачання та до системи гарячого водопостачання», про що позивач дізнався, отримавши лист-вимогу від КП ПОР «Полтававодоканал» .
Відтак, 18.12.2023 р. позивачу було направлено вимогу про оплату нарахованої КП ПОР «Полтававодоканал» заборгованості разом із рахунком даної заборгованості № 89 від 15.12.2023 р. Даним рахунком нараховано 45442,42 грн., з яких: 30059, 94 грн. - за самовільне приєднання до системи холодного водопостачання нараховано за послугу централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за календарний місяць; 15382,48 грн. - за самовільне приєднання до системи гарячого водопостачання нараховано за водовідведення за календарний місяць. З даним розрахунком позивач не погодився, адже жодного самовільного приєднання до систем водопостачання ані ним, ані мешканцями квартири не здійснювалося.
Також, згідно законодавства у разі здійснення самовільного підключення до системи водопостачання, працівники зобов?язані перекрити крани для унеможливлення подальшого користування водопостачання. Проте, працівниками КП ПОР «Полтававодоканал» таких дій не було вчинено.
У 2024 році КП ПОР «Полтававодоканал» звернулося до Київського районного суду м. Полтави із заявою про видачу судового наказу про стягнення з позивача заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за адресою за період з 01.12.2023 року по 01.08.2024 року в розмірі 46269 грн. 79 коп. 08.11.2024 року Київським районним судом м. Полтави по справі № 552/7721/24 було видано судовий наказ про стягнення з позивача на користь КП ПОР «Полтававодоканал» заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період з 01.12.2023 року по 01.08.2024 року в розмірі 46269 грн. 79 коп. та судові витрати в сумі 302 грн. 80 коп.
28.11.2024 року позивачем було подано заяву про скасування даного наказу. Відтак, ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 29.11.2024 року вищезазначений наказ було скасовано у зв?язку із недоведеністю вимог заявника, КП ПОР «Полтававодоканал». 
Отже, безпосередньо із актами перевірок ОСОБА_1 ознайомився лише у листопаді 2024 року в ході вищеописаного судового провадження, шляхом витребування матеріалів справи № 552/7721/24 для підготовки заяви про скасування судового наказу.
Так, згідно акту перевірки системи водопостачання від 16.08.2023 р., складеного в присутності мешканця квартири ОСОБА_2 , була проведена перевірка системи гарячого водопостачання. В ході даної перевірки було встановлено: «ввід гарячої води у ванній кімнаті обладнаний лічильником гарячої води. Пломба на вводі гарячої води в кухні зірвана. Для унеможливлення безоблікового споживання гарячої води в кухні ввід гарячої води в кухні опломбовано».
Згідно акту від 16.08.2023 р.: «при перевірці було виявлено пошкодження пломбувальних дротів, встановлених у кухні на ввідних кранах холодного та гарячого трубопроводу. Водопостачання на кухню здійснюється через лічильники, які встановлені в санвузлі. Запірна арматура на кухні холодного та гарячого водопостачання перепломбована». Також даним актом встановлено вимогу, що споживачеві «буде виставлено додатковий рахунок по холодному та гарячому трубопроводу за один календарний місяць». Обидва акти були надані до ознайомлення саме ОСОБА_2 , про що свідчать його підписи на сторінках даних актів, у місцях, призначених для підпису споживача. Але, ОСОБА_2 не є споживачем згідно умов вищезазначеного договору, оскільки користується квартирою за адресою АДРЕСА_1 з дозволу позивача. Відтак, безпосередньо ОСОБА_1 , не був ознайомлений із даними актами. ОСОБА_1 не проводилися ані самовільне приєднання до системи холодного водопостачання, ані самовільне приєднання до системи гарячого водопостачання.
ОСОБА_1 , вважає неправомірним нарахування КП ПОР «Полтававодоканал» заборгованості за самовільне приєднання до системи холодного водопостачання та системи гарячого водопостачання, а відтак, просить суд визнати вимоги КП ПОР «Полтававодоканал» такими, що не підлягають задоволенню.
У зв?язку зі спірною ситуацією, яка склалась між позивачем та КП ПОР «Полтававодоканал», а також тиском з їхнього боку щодо сплати необґрунтованої суми заборгованості, у позивача погіршився стан здоров?я. Позивачу довелося звернутися до лікаря Комунального підприємства «Міська клінічна лікарня Полтавської міської ради», що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 2204. У зв?язку з цим, просить суд стягнути з відповідача по справі грошові кошти, витрачені позивачем на лікування для покращення стану здоров?я, у розмірі 50000 (п?ятдесят тисяч) грн.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим по справі визначено суддю Бугрія В.М. 
Ухвалою суду від 05 травня 2025 року у справі відкрито провадження в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін.
15.07.2025 року представник позивача подала до суду заяву, в якій просить суд здійснювати розгляд справи в порядку загального провадження з викликом сторін. 
Ухвалою суду від 11 серпня 2025 року клопотання задоволено та здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін до загального провадження.
01 грудня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.
08.01.2026 року від представника відповідача надійшли пояснення по справі, в обґрунтуванні якого вказували, що саме акт перевірки системи теплопостачання від 16.08.2023 року, акт про виявлення самовільного приєднання та/або користування від 16.08.2023 року та повідомлення КП ПОР «Полтававодоканал» про нарахування заборгованості з рахунком № 89 від 15.12.2023р. підставою для нарахування заборгованості було порушення позивачем пункту 2 розділу IV Правил користування системами централізованого водопостачання та централізованого водовідведення в населених пунктах України, затверджені наказом Міністерства ЖКГ України 27 червня 2008 року № 190 (в редакції наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 19 квітня 2021 року № 97) - пошкодження пломбувального матеріалу.
Як вбачається з письмових пояснень ОСОБА_3 від 28 березня 2025 року аварія (прорив гарячої води на кухні) нібито сталася 11 серпня 2023 року близько 2 години, через що вона нібито випадково перекрила всі крани, в тому числі і ті, що були опломбовані. Зірвані пломби на вводах гарячої та холодної води обґрунтовується позивачем необхідністю усунення пориву гарячої води. В той же час, як вбачається з актів перевірки, які були складені представником відповідача, будь-яка аварія систем холодного та гарячого водопостачання в квартирі не зафіксована. У матеріалах справи відсутній акт про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання), складений згідно пункту 2.3.6. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджені наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76.
В матеріалах справи відсутні інші докази аварії - пориву гарячої води на кухні квартири позивача 11.08.2023р. - вважаємо, що відповідачем не доведено нібито випадковість пошкодження пломб на вводах (кранах) холодної та гарячої води згідно вимог Цивільного процесуального Кодексу України. Правила користування № 190 не містять положень, які б виправдовували позивача за «випадковість» пошкодження пломб, оскільки відповідно до пункту 9 розділу ІІ цих Правил саме на нього покладено обов`язок забезпечення їх цілісності.
Крім того, позивач допустив порушення пункту 2 розділу IV Правил користування № 190 - пошкодження пломб, якими були опломбовані вводи холодної та гарячої води 07.10.2022 року, що було зафіксовано актом про виявлення самовільного приєднання та/або самовільного користування від 16 серпня 2023 року (який підписаний племінником позивача - Прокопенком Ярославом без зауважень), у відповідності до пункту 4 розділу IV Правил користування № 190 та тягне за собою розрахунок витрат води відповідно до пункту 6 розділу IV Правил користування № 190 - розрахунок витрат води проводиться за пропускною спроможністю водопровідного вводу при швидкості руху води в ній 0,7 м/с та дією її повним перерізом цілодобово або з урахуванням графіка подачі води. Позивач допустив порушення підпункту 8 пункту 47 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення і типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, які затверджені постановою КМУ від 05 липня 2019р. № 690 (в редакції постанови КМУ від 02 лютого 2022 року № 85), оскільки позивач зобов`язаний не допускати переобладнання внутрішньобудинкових систем централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, що зафіксовано тим же актом від 16 серпня 2023 року, де зазначено, що водопостачання до кухні здійснюється через лічильники, які встановлені у санвузлі. Щодо моральної шкоди не надано доказів причинно-наслідкового зв`язку між виникненням хвороби та нібито тиском.
Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain).
Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервалу часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).
Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами,які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна зі сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Статтею 18 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.
У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку.
Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.
Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. 
Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 Про судове рішення у цивільній справі, - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
У ст. 8 Конституції України зазначено, що Конституція України має найвищу юридичну силу.
Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.
У Постанові ВПВС від16.01.2019 року у справі №373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів.
В судовому засіданні було встановлено, що згідно позовної заяви, яка підтримана представником вказано, що позивач є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та є споживачем житлово-комунальних послуг з водопостачання і водовідведення, що надаються КП ПОР «Полтававодоканал».
У ніч на 12 серпня 2023 року в зазначеній квартирі сталася аварійна ситуація — прорив труби гарячого водопостачання. Аварія мала раптовий та технічний характер, що підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем.
Судом встановлено, що позивач невідкладно повідомив виконавця послуг про настання аварії, а неможливість прибуття працівників КП ПОР «Полтававодоканал» у день події була зумовлена організаційними особливостями роботи підприємства, а не бездіяльністю позивача.
Працівники КП ПОР «Полтававодоканал» прибули до квартири за викликом споживача, а не з метою здійснення планової або контрольної перевірки, однак в актах огляду безпідставно зазначили інше, що не відповідає фактичним обставинам.
Крім того, копії актів перевірки позивачу не були надані, чим порушено порядок оформлення результатів перевірки, передбачений внутрішніми правилами підприємства та загальними вимогами до взаємовідносин зі споживачами.
Відповідно до Правил користування системами централізованого водопостачання та водовідведення, затверджених наказом Мінжитлокомунгоспу України № 190 від 27.06.2008 року, виконавець послуг має право здійснювати перевірки лише за умови дотримання встановленої процедури, з обов`язковим оформленням акту та наданням його копії споживачу.
Згідно з пунктами вказаних Правил та Типового договору про надання послуг з централізованого водопостачання, яким керується КП ПОР «Полтававодоканал», самовільним приєднанням вважається умисне, бездозвільне втручання у систему водопостачання з метою незаконного споживання послуг.
Судом встановлено, що:втручання в систему водопостачання з боку позивача не мало умисного характеру; зрив пломб відбувся внаслідок аварійної ситуації та дій, спрямованих на мінімізацію шкоди; відповідачем не надано жодного належного доказу, що позивач здійснив самовільне приєднання до системи водопостачання.
Таким чином, відсутні правові підстави для застосування до позивача санкцій, передбачених Правилами користування системами водопостачання, зокрема донарахування обсягів споживання та штрафних санкцій.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець послуг зобов`язаний діяти добросовісно, обґрунтовано та в межах договору.
Згідно зі статтею 22 Закону України «Про захист прав споживачів», обов`язок доказування правомірності дій виконавця послуг покладається на такого виконавця. Відповідач не довів законність донарахувань та штрафів.
Посилання відповідача на сам факт пошкодження пломб як безумовну підставу для визнання дій позивача самовільним приєднанням суд вважає необґрунтованими, оскільки такі доводи ґрунтуються на формальному тлумаченні Правил № 190 без урахування фактичних обставин справи та правової природи спірних правовідносин.

Верховний Суд у своїй усталеній практиці неодноразово зазначав, що сам по собі факт пошкодження пломб не є безумовним доказом самовільного підключення або незаконного користування комунальними послугами, якщо виконавцем не доведено умисність дій споживача та спрямованість таких дій на безоблікове споживання.
Так, у постанові Верховного Суду від 31.07.2019 у справі № 904/4030/18 зроблено висновок, що застосування донарахувань та санкцій можливе лише за умови доведення саме неправомірного, умисного втручання споживача, а не внаслідок технічної несправності чи аварійної ситуації.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 640/19007/18, де суд зазначив, що обов`язок доказування правомірності донарахувань покладається на виконавця житлово-комунальних послуг, а сумніви щодо наявності порушення тлумачаться на користь споживача.
Суд також враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 13 лютого 2020 року у справі № 910/11464/19, згідно з якою ненадання споживачу копії акта перевірки є істотним порушенням процедури, що позбавляє такий акт доказового значення та унеможливлює покладення на його підставі негативних наслідків для споживача.
Стосовно стягнення на користь позивача завданої моральної шкоди, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до положень ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
З огляду на наведене, підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди на користь позивача з відповідача не вбачається.
У своїй позовній заяві позивач не наводить підтверджуючих фактів заподіяння йому моральної шкоди, і з яких міркувань він виходив визначаючи розмір заподіяної шкоди. До позову не додаються медичні документи про лікування. Позивач не довів, що саме ця подія призвела до погіршення загального стану та вплинула на необхідні їй соціальні контакти.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 10, частина перша статті 60 ЦПК України 2004 року). Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 264-265, 274-279 ЦПК України, суд –

вирішив:
Позовну заяву адвоката Зачепіло Зоряни Ярославівни в інтересах ОСОБА_1 до Комунального підприємства Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» про захист прав споживачів та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.
Визнати безпідставною заборгованість у розмірі 45442,42 грн., нараховану ОСОБА_1 за послуги постачання гарячої води та постачання холодної води за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.12.2023 року по 01.08.2024 року.
Зобов`язати Комунальне підприємство Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» списати з особового рахунку ОСОБА_1 безпідставно нарахований борг у розмірі 45442,42 грн.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Сторони у справі: 
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;
Відповідач: Комунальне підприємство Полтавської обласної ради «Полтававодоканал», адреса: 36020, м. Полтава, вул. П.Орлика, 40а.

Суддя В.М.Бугрій