ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" березня 2026 р. справа № 300/6622/25
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі судді Микитин Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ), в інтересах якого діє представник адвокат Реневич Орест Юрійович, звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі – відповідач 1, ГУ ПФУ в Харківській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі – відповідач 2, ГУ ПФУ в Черкаській області) про визнання протиправним і скасування рішення про відмову у призначенні пенсії від 13.06.2025 № 092850028596 та рішення від 02.07.2025 № 092850028596, зобов`язання зарахувати періоди роботи, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 на підставі статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування": до стажу роботи (страхового) за Списком № 2 з 16.11.2000 по 27.01.2003, з 10.03.2005 по 18.02.2010, з 04.04.2012 по 30.06.2016 та за Списком № 1 з 01.07.2016 по 10.03.2022, до страхового стажу роботи з 30.06.2010 по 15.04.2011, з 01.09.2011 по 19.02.2012 та зобов`язати призначити і виплачувати пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 на підставі статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 05 червня 2025 року із урахуванням довідок № 1 від 20.02.2012 про заробітну плату (дохід) за 2010 р., 2011 р., 2012 р., виданих ЗАТ "Багатовершинне" та довідки № 000001284 від 10.03.2022 про заробітну плату (дохід) з 2012 р. по 2022 р., виданої AT "Полюс Красноярськ".
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.06.2025 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, із заявою та відповідними документами про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2, однак, рішенням відповідача 1 від 13.06.2025 № 092850028596 відмовлено у призначенні пенсії внаслідок відсутності достатнього пільгового стажу. Згідно наведеного рішення, пільговий стаж особи (за списком № 1 та № 2) не підтверджено, до пільгового стажу не враховано період роботи на території російської федерації згідно довідки № 02-19/310 від 10.03.2022 за списком № 2 з 16.11.2000 по 27.01.2003, з 10.03.2005, з 01.05.2005, з 01.06.2006 по 18.02.2010, з 04.04.2012 по 17.12.2013, з 13.06.2016 за списком № 1 з 01.07.2016, з 01.08.2018 по 10.03.2022, яка була видана АО «Полюс Красноярськ», оскільки російська федерація з 01.01.2023 припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Крім того, рішенням ГУ ПФУ в Черкаській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 від 02.07.2025 № 092850028596 теж відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2. Однак, представник позивача зазначає, що на момент набуття позивачем спірного стажу роботи та одержання спірного заробітку (2000-2022 роки) були чинними Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, Угода між Урядом України і Урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України та росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993 року та Угода про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15.04.1994 року. Відтак, наявність надуманих відповідачами зауважень не може бути підставою для відмови у призначенні мені пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, так як припинення участі в міжнародних угодах, не може позбавляти працівника його права на врахування набутого стажу та одержаного заробітку у період дії таких угод. Відтак, наведені відповідачами доводи базуються на помилковому розумінні ними дії актів міжнародного права, та не застосуванні положень тих угод, які діяли на момент набуття (одержання) позивачем спірних стажу та заробітку. Враховуючи наведене, просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.09.2025 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, згідно із правилами, встановленими статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
ГУ ПФУ в Черкаській області скористалось правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 08.10.2025. Щодо заявлених позовних вимог заперечило, зазначивши, що особі, яка претендує на пільгову пенсію за віком, для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці за умовами праці, що підтверджені висновками Державної експертизи умов праці. При цьому, за результатами розгляду заяви позивача про призначення пенсії та документів, долучених до неї Головним управлінням встановлено, що позивач досягнув віку 55 років, страховий стаж позивача становить 14 років 7 днів, пільговий стаж позивача не визначений. За доданими документами до страхового стажу не враховано періоди роботи на території російської федерації, оскільки з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, згідно трудових книжок: НОМЕР_1 від 11.09.1991 період з 16.11.2000 по 18.02.2010; НОМЕР_2 від 01.07.2010 усі періоди. Пільговий стаж особи (за списком №1 та №2) не підтверджено - до пільгового стажу не враховано період роботи на території російської федерації згідно довідки №02- 19/310 від 10.03.2022 за списком №2 з 16.11.2000 по 27.01.2003, з 10.03.2005, з 01.05.2005, з 01.06.2006 по 18.02.2010, з 04.04.2012 по 17.12.2013, з 13.06.2016 за списком №1 з 01.07.2016, з 01.08.2018 по 10.03.2022, яка була видана АО «Плюс Красноярск», оскільки російською федерації з 01.01.2023 припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. В зв`язку із наведеним просить суд в задоволенні позову відмовити.
10.10.2025 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив ГУ ПФУ в Черкаській області, в якій зазначено, що надані відповідачам документи формально констатують факт перебування особи на посадах або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 1 та Списку № 2, а також документально підтверджують зайнятість працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає в наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. У зв`язку із чим, спірний стаж підлягає зарахуванню до стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 З.У. "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Згідно наявної в матеріалах справи довідки про доставку електронного листа, ухвалу про відкриття провадження від 29.09.2025 у справі №300/6622/25 надіслано одержувачу – Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській області засобами електронного зв`язку через підсистему "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, котру доставлено до електронного кабінету останнього 30.09.2025 о 23:10 годині (а.с.157).
Відповідно до частини 1 статті 174 КАС України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 251 цього Кодексу.
Днем вручення судового рішення, серед іншого, є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи (пункт 2 частини 6 статті 251 КАС України).
З урахуванням вказаного ухвала суду про відкриття провадження у справі від 30.09.2025 вважається врученою відповідачу 1 належним чином.
ГУ ПФУ в Харківській області, не скористалось правом на подання відзиву на позовну заяву у строк, встановлений пунктом 3 ухвали про відкриття провадження від 29.09.2025.
В силу вимог частини 6 статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем 1 відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд, на підставі положення частини 8 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши і оцінивши докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечують проти позову, встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 05.06.2025 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових (а.с.43-44).
Після реєстрації заяви та сканування копій наданих документів засобами програмного забезпечення, органом, що розглядає заяву, згідно принципу екстериторіальності було визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.
Рішенням ГУ ПФУ в Харківській області від 13.06.2025 № 092850028596 відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 та зазначено, що за доданими документами до страхового стажу не враховано періоди роботи на території російської федерації, оскільки з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, згідно трудових книжок: НОМЕР_1 від 11.09.1991 період з 16.11.2000 по 18.02.2010; НОМЕР_2 від 01.07.2010 усі періоди. Пільговий стаж особи (за списком № 1 та № 2) не підтверджено. До пільгового стажу не враховано період роботи на території російської федерації згідно довідки № 02-19/310 від 10.03.2022 за списком № 2 з 16.11.2000 по 27.01.2003, з 10.03.2005, з 01.05.2005, з 01.06.2006 по 18.02.2010, з 04.04.2012 по 17.12.2013, з 13.06.2016 за списком № 1 з 01.07.2016, з 01.08.2018 по 10.03.2022, яка була видана АО «Полюс Красноярськ», оскільки російська федерація з 01.01.2023 припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (а.с.48).
23.06.2025 позивач повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових (а.с.46-47).
Після реєстрації заяви та сканування копій наданих документів засобами програмного забезпечення, органом, що розглядає заяву, згідно принципу екстериторіальності було визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області.
Рішенням ГУ в Черкаській області від 02.07.2025 № 092850028596 ухваленого після повторного звернення позивача, відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та зазначено, що страховий стаж заявника становить 14 років 7 днів. Пільговий стаж відсутній. За документами, наданими заявником, Головним управлінням Пенсійного фонду в Харківській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 13 червня 2025 року № 092850028596 з обґрунтуванням результатів розгляду документів. Вирішили: відмовити у призначенні пенсії за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в зв`язку з відсутністю пільгового стажу роботи" (а.с.50).
Вважаючи протиправними рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 13.06.2025 № 092850028596 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 02.07.2025 № 092850028596 позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з Європейською соціальною хартією (переглянута) від 03 травня 1996 року, що ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року №137-V та набрала чинності для України з 01 лютого 2007 року, кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І).
Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.03.2003 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон №1058).
Статтею 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Частиною 4 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Статтею 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
На пільгових умовах пенсія за віком призначається, зокрема, працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону, зокрема, чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.
Аналіз вищенаведених норм законодавства вказує, що для зарахування певної роботи із шкідливими і важкими умовами праці до пільгового стажу передусім потрібно підтвердити, що виконання цієї роботи дає право на пільгову пенсію, тобто, що виконані всі умови, зазначені в статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а саме:
- зайнятість у шкідливих умовах праці протягом повного робочого дня (час простою, відпустки без збереження заробітної плати, тощо до пільгового стажу не зараховуються);
- виконувана робота відповідає Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України;
- підтвердження пільгової роботи результатами атестації робочих місць.
Суд зазначає, що згідно матеріалів справи, оскаржувані рішення вказують на підстави для відмови позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах, а саме відсутність необхідного пільгового стажу, так як до страхового стажу не враховано періоди роботи на території російської федерації, оскільки з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, згідно трудових книжок: НОМЕР_1 від 11.09.1991 з 16.11.2000 по 18.02.2010; НОМЕР_2 від 01.07.2010 усі періоди.
Досліджуючи висновки відповідачів, які стали причиною у відмові позивачу у зарахуванні спірних періодів роботи до пільгового стажу, суд зазначає наступне.
Абзацом 2 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. При прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Окрім цього, згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 затверджено "Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" (далі Порядок №637).
У пунктах 1 та 2 Порядку №637 зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Відповідно до п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з пунктом 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Пунктом 10 Порядку №637 застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерством праці та соціальної політики від 18.11.2005 №383 (надалі, також - Порядок №383) визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку №637).
Тобто надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17, від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17 та від 25 квітня 2019 року у справі № 159/4178/16-а.
За змістом частини 2 статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Також слід звернути увагу на те, що згідно зі статтею 17 Закону України "Про міжнародні договори України" 29.06.2004 №1906-IV укладені й належним чином ратифіковані міжнародні договори України є невід`ємною частиною національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, укладання якого відбулось у формі закону, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України.
Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та російська федерація (далі - Угода).
Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).
Відповідно до статті 1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Згідно статті 5 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди.
Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Згідно абзацу 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Згідно положень статті 11 коментованої Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані в належному порядку на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав та держав, що входили до складу СРСР до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав-учасниць Співдружності без легалізації.
В силу вимог частин 1, 2 статтею 1 Тимчасової Угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації "Про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі у галузі пенсійного забезпечення" від 15.01.1993, громадяни Сторін, що домовляються, які пропрацювали не менше 15 календарних років в районах Крайньої Півночі або не менше 20 календарних років в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, незалежно від місця їх постійного проживання на території обох держав мають право на пенсію за віком: чоловіки по досягненню 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, жінки по досягненню 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років.
У випадках, коли законодавством однієї з Сторін, що домовляються, передбачені більш пільгові умови і норми пенсійного забезпечення громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, при призначенні пенсії по старості (за віком) на території даної держави застосовується чинне законодавство цієї Сторони.
Отже, наведені положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. 
При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.
Вказана вище правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №459/955/15-а, від 27.02.2018 у справі № 361/4899/17, від 12.06.2018 у справі №686/4998/15, а також в постанові Верховного Суду України від 25.11.2014 у справі №21-457а14.
Суд зазначає, що припинення участі російської федерації в Угоді, так само, як і постанова Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", не є підставою для відмови в зарахуванні стажу роботи позивача, адже такий стаж ним набутий до ухвалення відповідних рішень.
Крім того, у силу пункту 2 статті 13 названої Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
А тому, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні.
Таким чином, під час вирішення питання про наявність у позивача права на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 на підставі статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" повинен був бути врахований трудовий стаж за Списком № 1 та за Списком № 2, набутий ним на території будь-якої з держав - учасниць Угоди, в тому числі на території російської федерації.
Судом встановлено, що у трудовій книжці НОМЕР_3 від 11 вересня 1991 року зроблено записи № 14-18 про спірні періоди роботи за Списком № 2 з 16.11.2000 по 27.01.2003, з 10.03.2005 по 18.02.2010, у вкладиші в трудову книжку НОМЕР_2 від 01 липня 2010 року зроблено записи № 5-10 про спірні періоди роботи за Списком № 2 з 04.04.2012 по 30.06.2016 та за Списком № 1 з 01.07.2016 по 10.03.2022, а також, записи № 1-4 про спірні періоди роботи з 30.06.2010 по 15.04.2011, з 01.09.2011 по 19.02.2012 (54-70).
При цьому, трудова книжка НОМЕР_3 від 11 вересня 1991 року та вкладиш в трудову книжку НОМЕР_2 від 01 липня 2010 року, заповнені відповідно до вимог Інструкції № 58 та містить всі необхідні записи, які дають можливість встановити дату прийняття та звільнення з роботи, місце роботи та накази, на підставі яких позивач прийнятий на таку роботу, а записи засвідчені відтиском печаток підприємств та не містять ні виправлень/підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави сумніватися в їх достовірності.
Крім того, довідкою уточнюючою характер праці в умовах, за професіями, що дають право на дострокову пенсію від 10 березня 2022 № 02-19/310, підтверджується те, що ОСОБА_1 , повний робочий день, повний робочий тиждень працював в АТ “Полюс Красноярськ” на виробництвах і посадах, передбачених Списками № 1 та № 2, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів СССР від 26.01.1991 року № 10. Для призначення пенсії на пільгових умовах та в пільгових розмірах зараховується стаж з 16.11.2000 по 27.01.2003, з 10.03.2005 по 18.02.2010, з 04.04.2012 по 30.06.2016 за Списком № 2 та з 01.07.2016 по 10.03.2022 за Списком № 1 (а.с.93-96).
При цьому, документом, що підтверджує проведення атестації робочих місць позивача є довідка уточнююча результати атестації робочих місць від 10 березня 2022 року № 02-19/311, в якій зазначено, що згідно з результатами проведеної атестації робочих місць, робоче місце ОСОБА_1 водія автомобіля, зайнятого на транспортуванні гірничої маси в технологічному процесі, підрозділу цеху великовантажних автомобілів, автоколони № 1, № 2, № 3, № 4 атестовано за Списком № 2 код позиції 2010100а-11442. В 2016 році після проведення СОУТ (спеціальної оцінки умов праці) з 01.07.2016 робоче місце водія автомобіля, зайнятого на транспортуванні гірничої маси у технологічному процесі, підрозділу служби з експлуатації великовантажного транспорту, автоколона № 2, САТ атестовано за списком № 1, код позиції 10104000-17541. У 2016 році проведено зміну структури служби експлуатації великовантажних автомобілів, парк техніки автоколони № 2 переданий в автоколону № 1. Умови праці не змінювалися (а.с.97-98).
Також суд звертає увагу, що атестація робочих місць позивача підтверджується наказом № 813а від 01 листопада 2008 року, протоколом № 1 від 25 листопада 2011 року, наказом № 288/2-п від 30 листопада 2011 року, наказом № 270/2-п від 29 липня 2015 року, наказом № 7-п від 19.01.2016 року, картами атестації робочого місця за умовами праці № 83 132 005 002, № 03 131 005 002, картою спеціальної оцінки умов праці № 42А (а.с.99-121).
При цьому відповідачі жодним чином не спростували відомості, вказані у вищенаведених довідках, протоколах, наказах, та не надали суду доказів на підтвердження/засвідчення обставини не перерахування/не сплати страхових внесків за спірний період роботи.
З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 має право на зарахування до стажу роботи (страхового) за Списком № 2 періоди роботи з 16.11.2000 по 27.01.2003, з 10.03.2005 по 18.02.2010, з 04.04.2012 по 30.06.2016 та за Списком № 1 періоди з 01.07.2016 по 10.03.2022, до страхового стажу роботи з 30.06.2010 по 15.04.2011, з 01.09.2011 по 19.02.2012.
Крім того, суд зазначає, що Положеннями частини 1 статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
Згідно абзаців 4 і 5 частини 1 статті 40 Закону №1058 для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.
Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
В силу правового регулювання підпункту 3 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного Фонду України від 25.11.2005 за №22-1, для підтвердження заробітної плати за період страхового стажу з 01 липня 2000 року орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу (додатки 3, 4 до Порядку).
За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 5) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.
У разі якщо страховий стаж починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, особою подається довідка про заробітну плату (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року (додаток 5).
Довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами (пункт 2.10 Порядку №22-1).
При цьому, перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі не можуть бути підставою для відмови у призначенні/перерахунку пенсії.
У постанові від 21.02.2020 у справі № 291/99/17 Верховний Суд дійшов висновку, що “перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії”.
Вказана позиція в подальшому підтримана Верховним Судом у постановах від 12.04.2021 у справі № 219/4550/17, від 03 червня 2021 року у справі № 127/8001/17.
Суд зазначає, що пенсійному органу надавались довідки № 1 від 20.02.2012 про заробітну плату (дохід) за 2010 р., 2011 р., 2012 р., виданих ЗАТ "Багатовершинне" та довідки № 000001284 від 10.03.2022 про заробітну плату (дохід) з 2012 р. по 2022 р., виданої AT "Полюс Красноярськ" (а.с.122-133).
Судом встановлено, що вищезгадані довідки про заробітну плату (дохід) підписані спеціалістом (заступником керівника та заступником головного бухгалтера) й завірені печаткою підприємства у період дії міжнародних угод з метою їх подальшого врахування під час призначення позивачу пенсії. Також у довідках зазначено, що підставою їх видачі є особові рахунки та з нарахованих сум здійснено відрахування у Пенсійний Фонд за встановленими тарифами, також, виплати одноразового характеру не включені.
Як уже зазначено вище, фактично єдиною підставою для неврахування до страхового стажу позивача періодів роботи протягом, зокрема 1995-2022 років у російській федерації є те, що з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
Однак, як встановлено судом, такі висновки є необґрунтованими і безпідставними, оскільки Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 була чинна як для України, так і для росії в спірні періоди роботи позивача. А те, що 24.02.2022 російська федерація країна-агресор повномасштабно вторглась на територію України, не може нівелювати право особи, в даному випадку позивача, на справедливе пенсійне забезпечення.
Таким чином, враховуючи наведені положення законодавства і встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що періоди роботи ОСОБА_1 , підлягають зарахуванню до стажу роботи (страхового) за Списком № 2 з 16.11.2000 по 27.01.2003, з 10.03.2005 по 18.02.2010, з 04.04.2012 по 30.06.2016 та за Списком № 1 з 01.07.2016 по 10.03.2022, до страхового стажу роботи з 30.06.2010 по 15.04.2011, з 01.09.2011 по 19.02.2012 із урахуванням довідок № 1 від 20.02.2012 про заробітну плату (дохід) за 2010 р., 2011 р., 2012 р., виданих ЗАТ "Багатовершинне" та довідки № 000001284 від 10.03.2022 про заробітну плату (дохід) з 2012 р. по 2022 р., виданої AT "Полюс Красноярськ".
Як наслідок, скасування рішення про відмову у призначенні пенсії від 13.06.2025 № 092850028596 прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області та рішення від 02.07.2025 № 092850028596 прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області, не відповідаю критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень в контексті КАС України, а отже є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Стосовно позовної вимоги щодо зобов`язання призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2, суд зазначає наступне.
За наявності формальної підстави для відмови позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, законної мети такої відмови, яка спрямована на те, щоб відповідна пенсія була призначена тим особам, які мають на це законне право, в той же час позбавлення позивача права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2, за встановлених судом вище обставин, буде не пропорційним втручанням в її право на отримання відповідних пенсійних виплат, гарантоване статтею 1 протоколу 1 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод.
Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі Ковач проти України від 7 лютого 2008 року, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі Швидка проти України від 30 жовтня 2014 року тощо).
Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.
Відповідно до частини 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
При вирішенні даного спору суд також бере до уваги, що завданням адміністративного судочинства, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення) не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.
Суд також зазначає, що згідно з пунктом 2 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Відповідно до частини 3 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
З системного аналізу вищезазначених норм слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача.
Так, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії за віком визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен прийняти відповідне рішення про призначення пенсії. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - призначити або відмовити в такому призначенні, однак виключно у тому випадку, коли для цього є законні підстави. За законом в спірних правовідносинах у відповідача немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. (ч.2 ст.9 КАС України).
При цьому, пунктом 1 частини 1 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Згідно наявної в матеріалах справи копії паспорта громадянина України виданого 27.11.2013, ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , а отже на момент звернення із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за списком №2 досягнув 55 років.
Як слідує із матеріалів справи із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2, позивач звернувся 05.06.2025.
Таким чином, зважаючи на досягнення позивачем більше 55 років, наявності у нього загального страхового стаж понад 30 років (32 роки 4 місяці 21 день), в тому числі стажу роботи за списком №2 понад 12 років і 6 місяців з урахуванням висновку суду щодо зарахування спірних періодів роботи як до стажу роботи та і до стажу роботи на пільгових умовах за списком № 2 та списком 1 (17 років 28 днів), з метою належного захисту прав ОСОБА_1 , суд вважає необхідним зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 з 05.06.2025.
Решта доводів та аргументів учасників справи не впливають на результати вирішення спору по суті, не спростовують встановлених судом обставин у спірних правовідносинах та викладених висновків суду.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
В рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2007 у справі №1-29/2007 зазначено, що утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, які є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини 2 статті 6, частини 2 статті 19, частини 1 статті 68 Конституції України вони є загальнообов`язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Принципи соціальної держави втілено також у ратифікованих Україною міжнародних актах: Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, Європейської соціальної хартії (переглянутій) 1996 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та рішеннях Європейського суду з прав людини.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
Частиною 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.
Належних і достатніх доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідач під час розгляду справи не надав.
Враховуючи вищевикладене, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що у відповідності до приписів частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Наявною в матеріалах справи квитанцією №0351-4346-6290-3112 від 16.09.2025 підтверджується сплата позивачем судового збору за подання до суду даного позову у розмірі 2422,40 грн. Доказів понесення сторонами будь-яких інших витрат, пов`язаних з розглядом справи суду не надано, відтак, підлягає стягненню пропорційно за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів на користь позивача лише сплачена ним сума судового збору (а.с.21). 
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ВИРІШИВ: 
Позов задовольнити повністю. 
Визнати протиправними і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 від 13.06.2025 № 092850028596.
Визнати протиправними і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 від 02.07.2025 № 092850028596.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 на підставі статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” до стажу роботи (страхового) за Списком № 2 з 16.11.2000 по 27.01.2003, з 10.03.2005 по 18.02.2010, з 04.04.2012 по 30.06.2016 та за Списком № 1 з 01.07.2016 по 10.03.2022, до страхового стажу роботи з 30.06.2010 по 15.04.2011, з 01.09.2011 по 19.02.2012.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити і виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 на підставі статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з 05 червня 2025 року із урахуванням довідок № 1 від 20.02.2012 про заробітну плату (дохід) за 2010 р., 2011 р., 2012 р., виданих ЗАТ “Багатовершинне” та довідки № 000001284 від 10.03.2022 про заробітну плату (дохід) з 2012 р. по 2022 р., виданої АТ “Полюс Красноярськ”.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 сплачену ним суму судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 сплачену ним суму судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 );
відповідачі: Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (код ЄДРПОУ 14099344, майдан Свободи, 5, м. Харків, Харківська область, 61022), 
Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (код ЄДРПОУ 21366538, вул. Смілянська, 23, м. Черкаси, 18000). 

Суддя   Микитин Н.М.