Справа № 357/4900/26
1-кп/357/745/26 
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2026 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі: 
головуючий суддя - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання – ОСОБА_2 ,
прокурора – ОСОБА_3 ,
обвинуваченого (в режимі відеоконференції з Державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)») – ОСОБА_4 ,
розглянувши в м. Біла Церква, у відкритому судовому засіданні, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12026116030000086 від 06 березня 2026 року, стосовно:
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Обухів, Київська область, громадянин України, з професійно-технічною освітою, одружений, має на утриманні неповнолітню доньку – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітню доньку – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2011 року, за ч. 2 ст. 187 КК України, до позбавлення волі на строк 7 (сім) років 6 (шість) місяців з конфіскацією майна, в подальшому, відповідно до ухвали Богунського районного суду м. Житомир від 06 березня 2014 року, згідно зі ст. 62, 82 КК України, невідбута частина вказаного покарання замінена на обмеження волі на строк 2 (два) роки 6 (шість) місяців 2 (два) дні, від відбування якого звільнений, згідно з ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12 березня 2015 року, на підставі ст. 81 КК України, умовно-достроково, з невідбутим строком покарання 1 (один) рік 5 (п`ять) місяців 1 (один) день;
- вироком Обухівського районного суду Київської області від 29 грудня 2018 року, за ч. 2 ст. 185 КК України, до позбавлення волі на строк 3 (три) роки, від відбування якого звільнений, із застосуванням ст. 75 КК України, з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки,
на даний час відбуває покарання в Державній установі «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)», згідно з вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2019 року, за яким він засуджений за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 187, ст. 70, 71 КК України, до позбавлення волі на строк 7 (сім) років 6 (шість) місяців, з конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого (невідбута частина строку покарання у виді позбавлення волі становить - 10 (десять) місяців 22 (двадцять два) дні),
за ознаками кримінального правопорушення - кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, установив таке. 

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Статтею 12 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15 лютого 1995 року № 60/95-ВР (далі по тексту - Закон) передбачено, що обіг наркотичних засобів, психотропних речовин, включених до таблиці 2 «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 року № 770 (далі по тексту - Перелік), в тому числі і «метадону» (фенадону), включеного до таблиці 2 вказаного Переліку, допускається для використання у медичній практиці за призначенням лікаря, а також у цілях, передбачених статтями 19, 20 та 23 цього Закону, а саме:
-використання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у експертній і оперативно-розшуковій діяльності (ст. 19 Закону);
-діяльність з використання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у наукових та навчальних цілях, яка дозволяється лише юридичним особам за наявності відповідної ліцензії (ст. 20 Закону);
-використання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у ветеринарній медицині (ст. 23 Закону).
Однак, в порушення вищевказаних вимог чинного законодавства, 05 березня 2026 року, точний часу та місця досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 , незаконно придбав блістер в якому знаходились таблетки в кількості п`ять штук та один фрагмент таблетки, які містять у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено - «метадон» (фенадон), загальною масою 0,121 г.
З метою приховування факту незаконного придбання та керуючись злочинним умислом спрямованим на незаконне зберігання наркотичного засобу, ОСОБА_4 того ж дня помістив блістер з таблетками в кількості п`ять штук та одним фрагментом таблетки, які містять у своєму складі «метадон» (фенадон) до правої кишені штанів, у які був одягнений, таким чином почав незаконно зберігати при собі вказаний наркотичний засіб для особистого вживання, без мети збуту.
Цього ж дня, 05 березня 2026 року, близько 15 години 33 хвилин ОСОБА_4 перебував на території контрагентського об?єкта ТОВ «Даніком Груп», що за адресою: вул. Івана Кожедуба, буд. 246, м. Біла Церква, Київська область, де працевлаштований.
В період часу з 15 години 30 хвилини по 15 годину 40 хвилин 05 березня 2026 року на території контрагентського об?єкта ТОВ «Даніком Груп», працівниками оперативного відділу проведено неповний особистий обшук ОСОБА_4 під час якого виявлено та вилучено блістер з таблетками в кількості п`ять штук та одним фрагментом таблетки, які містять у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено - «метадон» (фенадон), загальною масою 0,121 г, який ОСОБА_4 всупереч встановленого законом порядку обігу наркотичних засобів і охорони здоров`я населення та положень Закону, незаконно придбав та зберігав при собі для власного вживання, без мети збуту.

ІІ. Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Суд визнає ОСОБА_4 винуватим у незаконному придбанні та зберіганні наркотичних засобів без мети збуту, тобто у вчиненні кримінального правопорушення – кримінального проступку, передбаченого частиною першою статті 309 КК України.

ІІІ. Досліджені судом докази.

Згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, отримавши згоду учасників кримінального провадження, суд визнав за недоцільне дослідження доказів щодо обставин, які ними не оспорювались, оскільки вони розуміли правильно їх зміст, сумнівів у добровільності їх позиції не було, а їм роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
В порядку ч. 4 ст. 349 КПК України, суд допитав обвинуваченого ОСОБА_4 , який повністю визнав пред`явлене йому обвинувачення, підтвердив кожну обставину, про яку зазначено у ньому, кваліфікацію своїх дій за ч. 1 ст. 309 КК України не оспорював та надав покази, які повністю узгоджуються із зазначеними в обвинувальному акті, зазначив, що щиро кається, просив суворо його не карати.

IV. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає обставинами, які пом`якшують покарання: щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання (ст. 67 КК України) судом не установлено.

V. Мотиви призначення покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 373 КПК України, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи від його відбування у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, або застосовує інші заходи, передбачені законом України про кримінальну відповідальність.
Визначаючись із покаранням обвинуваченому ОСОБА_4 суд керується таким. 
Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами (ст. 50 КК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 
1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 
2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 
3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень (ч. 2 ст. 65 КК України).
Відповідно до практики Верховного Суду, керуючись загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК України), суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання.
Призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки кримінального правопорушення, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.
Виходячи з мети покарання й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Тобто кримінально-правовий зміст принципу справедливості полягає в тому, що покарання, яке застосоване до особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути справедливим, тобто таким, що відповідає як тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, так і конкретним обставинам його вчинення, а також особливостям особистості злочинця (постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 18 січня 2024 року, у справі ЄУН 715/2635/22).
Застосовуючи вказані правила, суд зазначає, що санкція ч. 1 ст. 309 КК України передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або пробаційного нагляду на строк до п`яти років, або обмеження волі на той самий строк.
Визначаючи вид та розмір покарання ОСОБА_4 суд враховує, що відповідно до ст. 12 КК України, за ступенем тяжкості, ним вчинений кримінальний проступок.
Суд враховує, що вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення має умисну форму вини, а наркотичний засіб придбаний ним для власного вживання, у період відбування ним покарання.
Суд враховує і дані про особу ОСОБА_4 , який раніше неодноразово судимий, за місцем відбування покарання характеризується позитивно, ризик повторного кримінального правопорушення та ймовірної небезпеки для суспільства оцінений, як: середній, вину визнав, на судовому засіданні засуджував свою поведінку, щиро каявся.
Суд враховує установлені вище обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання.
Отож, суд вважає, що досягнення мети покарання, визначеної у ст. 50 КК України, а саме виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як ним, так і іншими особами, можливе шляхом призначення йому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.
Суд вважає, що вказане покарання буде справедливим, оскільки відповідатиме ступеню суспільної небезпеки кримінального правопорушення, обставинам його вчинення та враховує особу винного та буде адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності.
Водночас, судом установлено, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, під час відбування покарання, призначеного йому згідно з вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2019 року, за яким він засуджений за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 187, ст. 70, 71 КК України, до позбавлення волі на строк 7 (сім) років 6 (шість) місяців, з конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого (невідбута частина строку покарання у виді позбавлення волі становить - 10 (десять) місяців 22 (двадцять два) дні).
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Призначене хоча б за одним із вироків додаткове покарання або невідбута його частина за попереднім вироком підлягає приєднанню до основного покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків (ч. 3 ст. 71 КК України).
Згідно з ч. 4 ст. 71 КК України, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Відповідно до пп. «б» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають: два дні обмеження волі.
Отже, суд, на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання, невідбутої частини покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2019 року, з урахуванням правил ст. 72 КК України, перевівши менш суворий вид покарання (обмеження волі) в більш суворий вид покарання (позбавлення волі), із співвідношення два дні обмеження волі за один день позбавлення волі, визначає ОСОБА_4 остаточне покарання, у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 1 (один) місяць, з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.
Своєю чергою, оскільки обвинувачений на час проголошення вироку відбуває покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2019 року, то строк покарання слід обчислювати з дня проголошення вироку, тобто 13 квітня 2026 року.

VІ. Рішення стосовно речових доказів.

Судом установлено, що речовими доказами визнані: 
-змив із блістеру, який поміщений до паперового конверту;
-наркотичний засіб, обіг якого обмежено – метадон (фенадон), масою 0,121 г., що міститься у таблетках та фрагменті таблетки, первинне пакування, що поміщені та запаковані до спеціального пакету № 6617948.
Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.
Вказане питання вирішується судом за правилами частини дев`ятої статті 100 КПК України, а саме: ... (3) майно, що було предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом, та/або вилучене з обігу, передається відповідним установам або знищується; (4) майно, яке не має ніякої цінності і не може бути використане, знищується, а у разі необхідності - передається до криміналістичних колекцій експертних установ або заінтересованим особам на їх прохання.
Отож, суд вважає, що визнане речовими доказами майно слід знищити.

VII. Рішення стосовно процесуальних витрат.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання, зокрема, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі. Частиною третьою цієї статті передбачено, що якщо обвинувачено декілька осіб, суд вирішує питання, зазначені в цій статті, окремо щодо кожного з обвинувачених.
Судом установлено, що в ході кримінального провадження понесені витрати на залучення експерта в розмірі 3565 (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок (довідка за висновком експерта від 10 березня 2026 року № СЕ-19/111-26/12188-НЗПРАП).
Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Отож, згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України, з ОСОБА_4 на користь держави необхідно стягнути витрати на залучення експерта в розмірі 3565 (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.

VIIІ. Рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Заходи забезпечення кримінального провадження – не застосувалися.
Підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили – судом не установлено, оскільки ОСОБА_4 відбуває покарання в Державній установі «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)».
Керуючись ст. 100, 124, 368, 374, 377, 381-382, 395, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення – кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.
На підставі ст. 71, 72 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання, невідбутої частини покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2019 року, перевівши менш суворий вид покарання (обмеження волі) в більш суворий вид покарання (позбавлення волі), виходячи із співвідношення два дні обмеження волі за один день позбавлення волі, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 1 (один) місяць, з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.
Строк відбування покарання рахувати від дня проголошення вироку, тобто 13 квітня 2026 року.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 3565 (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.
Речові докази: змив із блістеру, який поміщений до паперового конверту; наркотичний засіб, обіг якого обмежено – метадон (фенадон), масою 0,121 г., що міститься у таблетках та фрагменті таблетки, первинне пакування, що поміщені та запаковані до спеціального пакету № 6617948, які знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, - знищити.
Вирок не може бути оскаржений з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
В іншій частині, вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду, через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області, в порядку встановленому законом, протягом тридцяти днів з дня його оголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України вручити учасникам судового провадження копію повного тексту вироку в день його проголошення.

Суддя
Білоцерківського міськрайонного суду       ОСОБА_7  
Київської області