ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ, 01032, тел. (044) 235-95-51, е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2026 р.  м. Київ Справа № 911/2390/25 

Господарський суд Київської області у складі судді Сокуренко Л.В., за участю секретаря судового засідання Друккера Д.Д., дослідивши матеріали справи
За позовом Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські регіональні електромережі»
до 1) гр. ОСОБА_1 
2) Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖІСМ-К+»
За участю у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів – Товариства з обмеженою відповідальністю «Котлоенергосервіс М.Ю.В.» та приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Полєжаєвої Ганни Миколаївни
про визнання недійсними актів приймання-передачі нерухомого майна та скасування рішень про державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно
Учасники судового процесу:
від позивача: Петруньок І.В.;
від відповідача-1: не з`явився; 
від відповідача-2: не з`явився;
від третіх осіб: не з`явились;
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські регіональні електромережі» звернулось до Господарського суду Київської області із позовною заявою до гр. ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖІСМ-К+», в якій просить суд:
- визнати недійсним акт приймання-передачі, серія та номер: 736, виданий 11.07.2025, видавник: Полєжаєва Ганна Миколаївна, приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області;
- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 79884826 від 13.07.2025, приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Полєжаєвої Ганни Миколаївни.
- визнати недійсним акт приймання-передачі, від 11.07.2025, серія та номер: 737, виданий 11.07.2025, видавник: Полєжаєва Ганна Миколаївна, приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області.
- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 79884834 від 13.07.2025, приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Полєжаєвої Ганни Миколаївни.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що гр. ОСОБА_1 , з метою приховання майна – гаражу із складськими приміщеннями, загальною площею 896 кв. м, та ковбасного цеху, загальною площею 376, 7 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційні номери об`єктів нерухомого майна: 2023055532246, 2023067332246 (далі – спірне нерухоме майно), придбаного ним за фраудаторними правочинами, укладеними між ним та ТОВ «Котлоенергосервіс М.Ю.В.» від 16.09.2022, які визнані постановою Київського апеляційного суду від 18.06.2025 у справі № 940/496/24 недійсними, здійснив їх подальше відчуження на підставі оспорюваних актів приймання-передачі нерухомого майна від 11.07.2025 та фактично передав у власність ТОВ «ДЖІСМ-К+» майно ТОВ «Котлоенергосервіс М.Ю.В.», у той час коли діяла постанова про арешт майна боржника від 22.03.2024 в межах виконавчого провадження № 74540057 з примусового виконання рішення Господарського суду Київської області від 13.03.2024 у справі № 911/1347/23 про стягнення з ТОВ «Котлоенергосервіс М.Ю.В.» на користь ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» 2 277 279, 96 грн вартості необлікованої електричної енергії, 17 407, 15 грн 3 % річних, 31 993, 51 грн інфляційних нарахувань та 34 900, 21 грн судового збору. При цьому, позивач зазначив, що ОСОБА_1 є засновником ТОВ «ДЖІСМ-К+» та володіє 75 % статутного капіталу вказаної юридичної особи. Згідно з поясненнями позивача, станом на дату звернення до суду в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявні записи про реєстрацію за ТОВ «ДЖІСМ-К+» права власності на спірне нерухоме майно, вчинені на підставі оспорюваних актів приймання передачі №№ 736, 737 від 11.07.2025. Водночас, позивач посилається на те, що державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. У зв`язку із цим позивачем подано зазначену позовну заяву про визнання недійсним актів приймання-передачі від 11.07.2025, виданих приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Полєжаєвою Г.М., серія та номер: 736; 737, та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №№ 79884826, 79884834 від 13.07.2025, вчинених приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Полєжаєвою Г.М.
30.07.2025 до суду через систему «Електронний суд» від ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» надійшла заява вх. № суду 6920 про забезпечення позову.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 01.08.2025 повернуто заяву про забезпечення позову з доданими до неї документами заявнику.
Відповідно до ч. 6 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України), у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, що не є підприємцем, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.
З метою визначення адреси-місцезнаходження відповідача-1 та на виконання приписів ч. 6 ст. 176 ГПК України, 04.08.2025 судом здійснено запит до Єдиного державного демографічного реєстру щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача-1 – гр. ОСОБА_1 .
Відповідно до відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 1635985 від 04.08.2025, гр. ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Ухвалою Господарського суду Київської області від 04.08.2025 позовну заяву ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» залишено без руху.
05.08.2025 до суду через систему «Електронний суд» від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду від 04.08.2025.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 05.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 911/2390/25. Надано відповідачам строк для подачі відзиву на позов, а позивачу – відповіді на відзив. Залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів – ТОВ «Котлоенергосервіс М.Ю.В.» та приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Полєжаєву Г.М.. Зобов`язано приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Полєжаєву Г.М. надати до суду: - копію акта приймання-передачі, від 11.07.2022, серія та номер: 737, видавник: Полєжаєва Г.М., приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області; - копію акта приймання-передачі, від 11.07.2022, серія та номер: 736, видавник: Полєжаєва Г.М., приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області. Призначено підготовче засідання у справі на 11.09.2025.
Частиною 5 ст. 176 ГПК України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому ст. 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої ст. 120 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 5, 11 ст. 242 ГПК України, учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету – рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Суд зазначає, що ТОВ «ДЖІСМ-К+» та ТОВ «Котлоенергосервіс М.Ю.В.» відповідно до відомостей про наявність зареєстрованого електронного кабінету ЄСІТС, не мають зареєстрований електронний кабінет у підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС.
З метою повідомлення відповідачів про розгляд справи судом та про їх право подати відзив на позовну заяву та з урахуванням того, що у відповідача-2 відсутній зареєстрований електронний кабінет в окремій підсистемі «Електронного суду» ЄСІТС, на виконання приписів ГПК України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 05.08.2025 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача-2, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: вул. Ратушного Василя, буд. 96, м. Тетіїв, Білоцерківський р-н, Київська обл., 09801, а відповідачу-1 зазначена ухвала суду була направлена на його адресу реєстрації, яка зазначена у відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 1635985 від 04.08.2025, а саме: вул. Віталія Меленчука, буд. 29, кв. 2, м. Тетіїв, Білоцерківський р-н, Київська обл., 09801.
Зазначене поштове відправлення було вручено відповідачу-1 особисто 12.08.2025, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Однак, зазначене поштове відправлення не було вручено відповідачу-2 та повернулось на адресу Господарського суду Київської області 25.08.2025 із відміткою на довідці про причини повернення/досилання (Ф.20) «за закінченням терміну зберігання».
Крім того, з метою повідомлення третіх осіб про їх залучення до участі у справі та про їх право подати письмові пояснення щодо позову або відзиву, на виконання приписів ГПК України, ухвала суду від 05.08.2025 була направлена приватному нотаріусу Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Полєжаєвій Г.М. до її електронного кабінету 08.08.2025 о 13:43, що підтверджується відомостями з комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду», а також зазначену ухвалу суду було направлено приватному нотаріусу на її адресу реєстрації, а саме: 09301, Київська обл., Білоцерківський р-н, смт Володарка, вул. Коцюбинського, буд. 29А, 3-й поверх, прим. 5.
Зазначене поштове відправлення було вручено представнику приватного нотаріусу за довіреністю 12.08.2025, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
У той же час, з огляду на те, що у ТОВ «Котлоенергосервіс М.Ю.В.» відсутній зареєстрований електронний кабінет в окремій підсистемі «Електронного суду» ЄСІТС, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 05.08.2025 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження третьої особи, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: вул. Центральна, буд. 183, м. Тетіїв, Білоцерківський р-н, Київська обл., 09801.
Зазначене поштове відправлення не було вручено вказаній тертій особі та повернулось на адресу Господарського суду Київської області 27.08.2025 із відміткою на довідці про причини повернення/досилання (Ф.20) «за закінченням терміну зберігання».
Відповідно до ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Суд звертає увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку суду. Аналогічні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б.
З урахуванням зазначеного вище, Господарський суд Київської області зазначає, що судом було вжито усіх належних заходів щодо повідомлення відповідачів та третіх осіб про розгляд справи судом, у зв`язку із чим суд дійшов висновку, що відповідачі та треті особи були належним чином повідомлені про розгляд справи судом та про їх право подати відзив на позовну заяву/письмові пояснення щодо позову або відзиву.
Крім того, суд наголошує на тому, що протягом розгляду даної справи відповідачі та треті особи повідомлялись про призначені судом підготовчі/судові засідання відповідними ухвалами-повідомленнями, які направлялись на їх адреси місцезнаходження (адреси реєстрації), що підтверджується наявними матеріалами справи. 
У даному випадку судом також враховано, що за приписами ч. 1 ст. 9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.
Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному вебпорталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).
Суд зазначає, що учасники справи не були позбавлені права та можливості ознайомитись, зокрема як з ухвалою суду про відкриття провадження у справі від 05.08.2025, так і з іншими процесуальними документами в межах розгляду даної справи в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).
05.08.2025 до суду через систему «Електронний суд» від позивача надійшла заява про забезпечення позову про заборону вчиняти дії щодо відчуження нерухомого майна.
06.08.2025 до суду через систему «Електронний суд» від позивача надійшла заява про виправлення описки в ухвалі Господарського суду Київської області від 05.08.2025.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 07.08.2025 у справі № 911/2390/25 заяву ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» про забезпечення позову задоволено. Вжито заходи забезпечення позову у справі № 911/2390/25 шляхом заборони ТОВ «ДЖІСМ-К+» вчиняти дії щодо відчуження нерухомого майна, а саме: - гаражу зі складськими приміщеннями, загальною площею 896 кв. м, та ковбасного цеху, загальною площею 376, 7 кв. м, реєстраційні номери об`єктів нерухомого майна: 202305532246; 2023067332246.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 12.08.2025 у справі № 911/2390/25 заяву ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» задоволено. Виправлено допущену описку в пункті 4 резолютивної частини ухвали від 05.08.2025, вказавши вірну дату витребуваних актів приймання-передачі 736 та 737 – 11.07.2025.
18.08.2025 до суду через систему «Електронний суд» від приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Полєжаєвої Г.М. надійшло клопотання про надання інформації на виконання вимог ухвали суду від 05.08.2025, в якому остання повідомила суд про неможливість подати витребувані судом документи у зв`язку із тим, що документи, на яких нотаріусом було засвідчено справжність підпису осіб, які підписали цей документ, та документи, на підставі яких була вчинена вказана вище дія, згідно до вимог Типової номенклатури не зберігаються у справах нотаріуса, а видаються на руки особам справжність підписів яких засвідчувалась. 
19.08.2025 до суду через систему «Електронний суд» від приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Полєжаєвої Г.М. надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.
27.08.2025 до суду через систему «Електронний суд» від позивача надійшло клопотання про долучення доказів, а саме копії оспорюваного правочину – акта приймання-передачі від 11.07.2025, серія та номер: 736; 737, видавник: Полєжаєва Г.М., приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області. Позивач просив суд на підставі ст. 84, 164 ГПК України встановити додатковий строк для подання доказів у зв`язку із неможливістю подати вказаний доказ раніше та приєднати його до матеріалів справи.
11.09.2025 до суду через систему «Електронний суд» від позивача надійшло клопотання про застосування заходів процесуального примусу до приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Полєжаєвої Г.М. шляхом накладення на останню штрафу в межах сум, визначених ч. 1 ст. 135 ГПК України, у зв`язку з невиконанням вимог ухвали суду від 05.08.2025.
11.09.2025 у підготовче засідання з`явився представник позивача та надав усні пояснення по справі. Представники інших учасників справи у підготовче засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату та час підготовчого засідання були повідомлені належним чином.
Суд протокольно керуючись ст. 80, 81, 116, 119 ГПК України поновив позивачу строк на подачу нових доказів, прийняв акт приймання-передачі від 11.07.2025, серія та номер: 736; 737, до розгляду та долучив його до матеріалів справи. Також, суд прийняв до розгляду письмові пояснення приватного нотаріуса від 18.08.2025. Разом з цим, суд повідомив представника позивача, що його клопотання про застосування заходів процесуального примусу буде розглянуто судом в наступному підготовчому засіданні.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 11.09.2025 відкладено підготовче засідання у справі № 911/2390/25 на 09.11.2025, про що занесено до протоколу підготовчого засідання.
Підготовче засідання у справі № 911/2390/25, призначене на 09.10.2025, не відбулось у зв`язку із відрядженням судді Сокуренко Л.В. з 09.10.2025 по 18.10.2025 включно.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 02.10.2025 повідомлено сторін, що підготовче засідання, призначене на 09.10.2025, не відбудеться та призначено підготовче засідання у справі № 911/2390/25 на 23.10.2025. Ухвала суду була доставлена позивачу та приватному нотаріусу до їх електронних кабінетів, а іншим учасникам справи зазначена ухвала суду була направлена на їх адреси місцезнаходження (адреси реєстрації).
29.08.2025 до суду від приватного виконавця виконавчого округу Київської області Жарчинського Олексія Анатолійовича надійшов лист № 4161 від 22.08.2025 про виконання ухвали суду від 07.08.2025 про забезпечення позову.
10.10.2025 до суду через систему «Електронний суд» від приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Полєжаєвої Г.М. надійшли заперечення на клопотання про застосування заходів процесуального впливу.
23.10.2025 у підготовче засідання з`явився представник позивача та надав усні пояснення по справі. Представники інших учасників справи у підготовче засідання вдруге не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату та час підготовчого засідання були повідомлені належним чином.
Розглянувши у підготовчому засіданні клопотання позивача про застосування заходів процесуального примусу та дослідивши заперечення приватного нотаріуса на вказане клопотання, а також враховуючи надання позивачем копії акта приймання-передачі, який позивач просить суд визнати недійсним, суд дійшов висновку про недоцільність у даному конкретному випадку застосувати до приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Полєжаєвої Г.М. заходи процесуального примусу, у зв`язку із чим протокольно відмовив у задоволенні клопотання про застосування заходів процесуального примусу до приватного нотаріуса.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 23.10.2025 вирішено закрити підготовче провадження та призначити справу № 911/2390/25 до судового розгляду по суті на 13.11.2025, про що занесено до протоколу підготовчого засідання. 
13.11.2025 в судове засідання з`явився представник позивача. Представники інших учасників справи в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату та час розгляду справи по суті були повідомлені належним чином.
Представник позивача усно клопотав про відкладення розгляду справи по суті на іншу дату у зв`язку з необхідністю уточнити позовні вимоги враховуючи існування не двох актів приймання приймання-передачі від 11.07.2025, а одного.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 13.11.2025 відкладено підготовче засідання у справі № 911/2390/25 на 10.12.2025, про що занесено до протоколу судового засідання.
25.11.2025 до суду через систему «Електронний суд» від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій позивач зазначив, що лише 26.08.2025 йому стало відомо, що акт приймання передачі від 11.07.2025, серія та номер: 736, 737 видавник: Полєжаєва Г.М., приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області – це єдиний документ (акт), а отже ставити дві позовні вимоги щодо скасування окремо акта № 736 та № 737 не є доцільним. Враховуючи викладене, позивач вважав за доцільне уточнити позовні вимоги та викласти прохальну частину позовної заяви в уточненій редакції, зокрема просив визнати недійсним один акт приймання-передачі від 11.07.2025, серія та номер: 736; 737, видавник: Полєжаєва Г.М., приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області, замість двох.
Судове засідання у справі № 911/2390/25, призначене на 10.12.2025, не відбулось у зв`язку із перебуванням судді Сокуренко Л.В. з 15.11.2025 до 27.02.2026 включно на лікарняному у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 02.03.2026 призначено судове засідання у справі № 911/2390/25 на 26.03.2026. Ухвала суду була доставлена позивачу та приватному нотаріусу до їх електронних кабінетів, а іншим учасникам справи зазначена ухвала суду була направлена на їх адреси місцезнаходження (адреси реєстрації).
Крім того, суд зазначає, що учасники справи не були позбавлені права та можливості ознайомитись з ухвалою суду від 02.03.2026 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua). 
26.03.2026 в судове засідання з`явився представник позивача та надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити в повному обсязі з урахуванням поданої заяви про уточнення позовних вимог, а саме визнати недійсним акт приймання-передачі від 11.07.2025, серія та номер: 736; 737, видавник: Полєжаєва Г.М., приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області, та скасувати рішення приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Полєжаєвої Г.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексні номери: 79884834, 79884826 від 13.07.2025.
Представники відповідачів та третіх осіб в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином.
Щодо неявки представників сторін в судове засідання суд зазначає, що неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч. 1 ст. 202 ГПК України).
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Приймаючи до уваги, що учасники справи в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, однак про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином, а їх нез`явлення не перешкоджає розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників відповідачів та третіх осіб. 
Згідно з ч. 1 ст. 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
За приписами ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» і ст. 4 ГПК України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами документів, ратифікованих законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.
Водночас ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.
У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004 Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст. 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) визначено, що справедливість – одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.
Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов`язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).
Одночасно, застосовуючи відповідно до ч. 1 ст. 11 ГПК України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).
Згідно з ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Приймаючи до уваги, що відповідачі у строк, встановлений ст. 178 ГПК України, не подали до суду відзиви на позов, а відтак не скористалися наданими їм процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України.
В судовому засіданні 26.03.2026 судом на стадії ухвалення судового рішення оголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.
Частиною 5 ст. 240 ГПК України визначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене).
Відповідно до ч. 6 ст. 233 ГПК України, у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як на десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження – не більш як на п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши усні пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Київської області
ВСТАНОВИВ:
28.07.2022 працівниками Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські регіональні електромережі» (далі – позивач) було проведено перевірку на об`єкті Товариства з обмеженою відповідальністю «Котлоенергосервіс М.Ю.В.» (далі – третя особа-1) за адресою: Київська область, Тетіївський район, м. Тетіїв, вул. Тургенєва, 94, про що складено акт про порушення № К043093 від 28.07.2022, яким було зафіксовано порушення п.п. 1 п. 5.5.5 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійсню державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018, зокрема було виявлено самовільне підключення струмоприймачів до електричної мережі ОСР шляхом безоблікового приєднання до проводів повітряного лінії Л-Гаражі від КТП-258, у зв`язку з чим спожита електроенергія приладом обліку не обліковувалась.
26.09.2022 за наслідками розгляду акта про порушення № К043093 від 28.07.2022 комісією оператора системи порушення, що зафіксоване в акті, кваліфіковане як порушення з вини споживача, у зв`язку з чим прийнято рішення, оформлене протоколом № 162 від 26.09.2022, про нарахування споживачу (ТОВ «Котлоенергосервіс М.Ю.В.») вартості необлікованої електричної енергії в сумі 2 277 279, 96 грн відповідно до п. 8.4.12 ПРРЕЕ, формула 10, формула 8, за період порушення з 29.07.2021 по 28.07.2022.
Оскільки споживач (ТОВ «Котлоенергосервіс М.Ю.В.») обов`язок щодо оплати вартості електричної енергії, необлікованої внаслідок порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії, відповідно до рішення засідання комісії ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» по розгляду акта про порушення № К043093 від 28.07.2022, оформленого протоколом № 162 від 26.09.2022, в добровільному порядку не виконав, ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» звернулось до Господарського суду Київської області із позовною заявою до ТОВ «Котлоенергосервіс М.Ю.В.» про стягнення 2 277 279, 96 грн вартості необлікованої електричної енергії, 17 407, 15 грн 3 % річних та 31 993, 51 грн інфляційних нарахувань.
Суд встановив, що на розгляді Господарського суду Київської області перебувала справа № 911/1347/23 за позовом ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» до ТОВ «Котлоенергосервіс М.Ю.В.» про стягнення 2 326 680, 62 грн.
Рішенням Господарського суду Київської області від 25.10.2023 у справі № 911/1347/23 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з ТОВ «Котлоенергосервіс М.Ю.В.» на користь ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» 2 277 279, 96 грн вартості необлікованої електричної енергії, 17 407, 15 грн 3 % річних, 31 993, 51 грн інфляційних нарахувань та 34 900, 21 грн судового збору.
Господарський суд Київської області в рішенні від 25.10.2023 у справі № 911/1347/23 з акта про порушення № К043093 від 28.07.2022 встановив обставину порушення п.п. 1 п. 5.5.5 ПРРЕЕ, затверджених постановою Національної комісії, що здійсню державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312, а саме обставину самовільного підключення струмоприймачів до електричної мережі ОСР шляхом безоблікового приєднання до проводів повітряного лінії Л-Гаражі від КТП-258, за адресою: Київська область, Білоцерківський (Тетіївський) район, м. Тетіїв, вул. Тургенєва, 94, яка є власністю ТОВ «Котлоенергосервіс М.Ю.В.». Також суд встановив, що матеріали справи не містять доказів проведення оплати вартості необлікованої електричної енергії внаслідок порушення ПРРЕЕ за період з 29.07.2021 по 28.07.2022 в розмірі 2 277 279, 96 грн згідно рішення комісії з розгляду акта про порушення № К0043093 від 28.07.2022, оформленого протоколом № 162 від 26.09.2022, як і не містять доказів оскарження відповідачем (ТОВ «Котлоенергосервіс М.Ю.В.») рішення комісії з розгляду акта про порушення № К0043093 від 28.07.2022.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2024 апеляційну скаргу ТОВ «Котлоенергосервіс М.Ю.В» на рішення Господарського суду Київської області від 25.10.2023 та на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 08.11.2023 у справі № 911/1347/23 та додані до неї матеріали повернуто скаржнику.
Відповідно до ч. 2 ст. 241 ГПК України, у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Отже, враховуючи приписи ч. 2 ст. 241 ГПК України, рішення Господарського суду Київської області від 25.10.2023 у справі № 911/1347/23 набрало законної відповідно до ухвали Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2024, що також підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень.
13.03.2024 Господарський суд Київської області видав наказ на примусове виконання рішення від 25.10.2023 у справі № 911/1347/23.
22.03.2024 приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Жарчинським Олексієм Анатолійовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 74540057 з примусового виконання рішення Господарського суду Київської області від 25.10.2023 у справі № 911/1347/23.
Також, 22.03.2024 приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Жарчинським О.А. в межах виконавчого провадження № 74540057 винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику – ТОВ «Котлоенергосервіс М.Ю.В.».
Однак, як зазначив позивач, 16.09.2022 (за три дні до розгляду акта про порушення № К0043093 від 28.07.2022 на засіданні комісії) ТОВ «Котлоенергосервіс М.Ю.В.», розуміючи тяжкість та факт скоєного порушення ПРРЕЕ, що в подальшому було підтверджено під час розгляду справи 911/1347/23, відчужив на користь гр. ОСОБА_1 (далі – відповідач-1) спірні об`єкти нерухомого майна – ковбасний цех, загальною площею 376, 70 кв. м, та гараж із складськими приміщеннями, загальною площею 896, 00 кв. м, на підставі договорів купівлі-продажу №№ 980, 981 від 16.09.2022, посвідчених приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Васалатьєвою О.А., і на підставі вказаних договорів купівлі-продажу було внесено записи про державну реєстрацію за гр. ОСОБА_1 права власності на вказане нерухоме майно за №№ 47884754, 47884885 від 16.09.2022.
З огляду на наведене, ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі», вважаючи договори купівлі-продажу №№ 980, 981 від 16.09.2022, посвідчені приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Васалатьєвою О.А., на підставі яких ТОВ «Котлоенергосервіс М.Ю.В.» відчужило на користь гр. ОСОБА_1 спірні об`єкти нерухомого майна, фіктивними в розумінні ст. 234 ЦК України, а саме такими, що направлені на уникнення звернення стягнення на майно боржника з метою ухилення від виконання зобов`язання зі сплати вартості необлікованої електричної енергії, звернулось до Тетіївського районного суду Київської області із позовною заявою до ТОВ «Котлоенергосервіс М.Ю.В.», гр. ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Васалатьєва Олена Анатоліївна, про визнання недійсними вказаних договорів купівлі-продажу №№ 980, 981 від 16.09.2022 та скасування записів про державну реєстрацію за гр. ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно №№ 47884754, 47884885 від 16.09.2022.
Крім того, позивач звернув увагу на тому, що 16.05.2024 ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» зверталося до Тетіївського районного суду Київської області із заявою про забезпечення позову, в якій просив суд накласти арешт на гараж зі складськими приміщеннями, загальною площею 896 кв. м, та ковбасний цех, загальною площею 376, 7 кв. м, що знаходяться в АДРЕСА_3 , реєстраційні номери об`єктів нерухомого майна: 202305532246; 2023067332246.
Однак, ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 17.05.2024 у справі № 940/496/24 у задоволенні заяви ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» про забезпечення позову відмовлено. Відмовляючи у задоволенні вказаної заяви, суд зазначив, що самі лише посилання заявника на потенційну можливість відповідача безперешкодно відчужити майно на користь третіх осіб не свідчать про наявність підстав для вжиття запропонованих заявником заходів забезпечення позову, оскільки такі мотиви, зважаючи на відсутність їх документального підтвердження, носять умовний, гіпотетичний характер.
Крім того, рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 20.02.2025 у справі № 940/496/24 відмовлено у задоволенні позову ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» до ТОВ «Котлоенергосервіс М.Ю.В.», гр. ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Васалатьєва О.А., про визнання недійсними договорів купівлі-продажу № 980 та № 981 від 16.09.2022, посвідчених приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Васалатьєвою О.А., та скасування записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно № 47884754 та № 47884885 від 16.09.2022.
Не погодившись з вказаним судовим рішенням Тетіївського районного суду Київської області, ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю.
Постановою Київського апеляційного суду від 18.06.2025 у справі № 940/496/24 (повний текст постанови складено 23.06.2025) апеляційну скаргу ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» задоволено. Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 20.02.2025 скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено:
- визнано недійсними договори купівлі-продажу від 16.09.2022, серія та номер: 980, 981, видані 16.09.2022, видавник: Васалатьева О.А., приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області.
- скасовано записи про державну реєстрації права власності на нерухоме майно № 64834284, 64834417 від 16.09.2022, що здійснені Васалатьевою О.А., приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області.
Київський апеляційний суду в своїй постанові від 18.06.2025 у справі № 940/496/24 встановив наступне: « 16.09.2022 між ТОВ «Котлоенергосервіс М.Ю.В.» в особі директора ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Васалатьєвою О.А. та зареєстрований в реєстрі за № 980. За цим договором продавець зобов`язується передати у власність покупцю, а покупець зобов`язується прийняти у власність і оплатити нежитлове приміщення – ковбасний цех, що знаходиться за адресою: Київська обл., Білоцерківський р., м. Тетіїв, вул. Ратушного Василя, буд. 96, загальною площею 376, 7 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2023067332246, що знаходиться на земельній ділянці площею 0,5436 га, призначеній для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, кадастровий номер 3224610100:07:008:0017 (п. 1.1. договору). Відповідно до пункту 2.1 договору, за домовленістю сторін продаж предмету договору вчиняється за 20 186, 95 грн. Зазначена ціна відповідає волевиявленню учасників цього правочину, є остаточною і змінам після його укладення не підлягає. Вказаний договір підписано сторонами та скріплено відтиском печатки ТОВ «Котлоенергосервіс М.Ю.В.». На підставі даного договору приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Васалатьєвою О.А. 16.09.2022 за гр. ОСОБА_1 зареєстровано право власності на об`єкт житлової нерухомості - нежитлове приміщення, ковбасний цех, загальною площею 376,7 кв. м, номер запису про речову право 47884754, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових справ на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта № 373333732 від 08.04.2024. 16.09.2022 між ТОВ «Котлоенергосервіс М.Ю.В.» в особі директора ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу гаража зі складськими приміщеннями, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Васалатьєвою О.А. та зареєстрований в реєстрі за № 981. За цим договором продавець зобов`язується передати у власність покупцю, а покупець зобов`язується прийняти у власність і оплатити гараж зі складськими приміщеннями, що знаходиться за адресою: Київська обл., Білоцерківський р., м. Тетіїв, вул. Ратушного Василя, буд. 94, загальною площею 896 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2023055532246, що знаходиться на земельній ділянці площею 0,595 га, призначеній для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, кадастровий номер 3224610100:07:008:0016 (п. 1.1. договору). Відповідно до пункту 2.1 договору, за домовленістю сторін продаж предмету договору вчиняється за 33 644, 93 грн. Зазначена ціна відповідає волевиявленню учасників цього правочину, є остаточною і змінам після його укладення не підлягає. Вказаний договір підписано сторонами та скріплено відтиском печатки ТОВ «Котлоенергосервіс М.Ю.В.». На підставі даного договору приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Васалатьєвою О.А. 16.09.2022 року за гр. ОСОБА_1 зареєстровано право власності на об`єкт житлової нерухомості – гараж зі складськими приміщеннями, загальною площею 896 кв. м, номер запису про речову право 47884885, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових справ на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта № 373333677 від 08.04.2024. Встановлено також, що 25.10.2023 рішенням Господарського суду Київської області у справі № 911/1347/23 стягнуто з ТОВ «Котлоенергосервіс М.Ю.В.» на користь ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» 2 277 279, 96 грн вартості необлікованої електричної енергії, 17 407, 15 грн 3 % річних, 31 993, 51 грн інфляційних нарахувань та 34 900, 21 грн судового збору, на примусове виконання якого 13.03.2024 Господарським судом Київської області видано наказ про примусове виконання рішення. На підставі даного наказу постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Жарчинського О.А. 22.03.2024 відкрито виконавче провадження № 74540057.».
Київський апеляційний суду у постанові від 18.06.2025 у справі № 940/496/24 не погодився з висновками суду першої інстанції про те, що договори-купівлі продажу № 980 та № 981 від 16.09.2022, укладені між ТОВ «Котлоенергосервіс М.Ю.В.» та гр. ОСОБА_1 є реальними та вчинені з метою настання правових наслідків – набуття права власності на майно ОСОБА_1 , у власності якого воно і перебуває, з огляду на наступне. В матеріалах справи міститься акт № К043093 від 28.07.2022, яким підтверджено та зафіксовано порушення ТОВ «Котлоенергосервіс М.Ю.В.» п.п. 1 п. 5.5.5 ПРРЕЕ, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018, зокрема було виявлено самовільне підключення струмоприймачів до електричної мережі ОСР шляхом безоблікового приєднання до проводів повітряної лінії Л-Гаражі від КТП-258, у зв`язку з чим спожита електроенергія приладом обліку не обліковувалась. Тобто з цього моменту ТОВ «Котлоенергосервіс М.Ю.В.» було обізнано, що буде нарахована заборгованість, накладені штрафні санкції ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» за порушення законодавства. 16.09.2022 ТОВ «Котлоенергосервіс М.Ю.В.» відчужило ОСОБА_1 нежитлове приміщення та гараж зі складськими приміщеннями, про що укладені відповідні договори купівлі-продажу. Суд апеляційної інстанції вважав, що боржник – ТОВ «Котлоенергосервіс М.Ю.В.», усвідомлюючи факт здійснення ним порушення, його фіксації та подальшого стягнення з нього вартості необлікованої електричної енергії відчужив майнові активи (нерухоме майно) іншій особі, з метою уникнення звернення стягнення на це майно в примусовому порядку.
Київський апеляційний суду у постанові від 18.06.2025 у справі № 940/496/24 дійшов висновку про те, що ТОВ «Котлоенергосервіс М.Ю.В.» діючи недобросовісно, здійснив відчуження належного йому нерухомого майна, знаючи про наявність порушень ПРРЕЕ, що направлене на безоблікове споживання електричної енергії, відповідач в подальшому набув статусу боржника, оскільки не сплачує за спожиту електричну енергію. Хоч відповідач ТОВ «Котлоенергосервіс М.Ю.В.» на момент вчинення правопорушення (безоблікове споживання електричної енергії) не був обізнаний про суму боргу, однак безперечно обізнаний про фіксацію такого порушення, що надалі потягнуло за собою нарахування боргу та вручення такій особі розрахункових документів. Також Київський апеляційний суд не погодився з висновками суду першої інстанції про те, що обов`язку ТОВ «Котлоенергосервіс М.Ю.В.» сплатити борг на користь ПАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» станом на час укладення оспорюваних правочинів не існувало, оскільки на переконання суду апеляційної інстанції, відповідач розуміючи, що на належне йому нерухоме майно може бути звернуто стягнення шляхом реалізації цього майна, передбачив негативні наслідки для себе у випадку примусового виконання судового рішення про стягнення заборгованості, оскільки дії сторін під час укладання оспорюваних правочинів були направлені не на реальне настання правових наслідків, а на приховання цього майна від виконання у майбутньому за його рахунок грошового зобов`язання перед позивачем шляхом його реалізації.
Враховуючи наведені обставини, Київський апеляційний суду у постанові від 18.06.2025 у справі № 940/496/24 дійшов висновку про те, що учасники цивільних відносин (відповідачі у справі) «вживали право на зло», оскільки правочини від 16.09.2022 за №№ 980, № 981 про відчуження нерухомого майна використовувалися учасниками для ухилення від повернення боргу позивачу за порушення ПРРЕЕ. Також судом апеляційної інстанції встановлено, що ціна визначена в договорі купівлі-продажу є вкрай заниженою, та не відповідає ринковій ціні, а тому ця обставина виключає можливість встановлення добросовісності набувача. Суд апеляційної інстанції вважав, що позовні вимоги про визнання недійсними оспорюваних договорів слід задовольнити, оскільки на момент вчинення правочинів купівлі-продажу за вкрай заниженою ціною, продавець достеменно знав про настання фінансових наслідків за порушення ним законодавства, розмір статутного капіталу позивача в тричі менший ніж розмір боргу, а з моменту примусового виконання жодного погашення заборгованості не відбулось. Також суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог про скасування записів в державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, оскільки вони є похідними від первісних вимог та відновлять права позивача.
Відповідно до ст. 384 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.
Отже, враховуючи положення ст. 384 ЦПК України, постанова Київського апеляційного суду від 18.06.2025 у справі № 940/496/24 набрала законної сили з дня її ухвалення, тобто 18.06.2025, що також підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень.
Крім того, суд враховує, що ухвалами Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.07.2025 та від 28.07.2025 у справі № 940/496/24 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами ТОВ «Котлоенергосервіс М.Ю.В.» та гр. ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 18.06.2025.
Статтею 75 ГПК України передбачено підстави звільнення від доказування. Зокрема, господарським процесуальним законодавством визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
При цьому, не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах – позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. 
Преюдиціальність – це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Наведеної позиції також дотримується Вищий господарський суд України у постановах від 30.01.2013 по справі № 5020-660/2012 та від 06.03.2014 по справі № 910/11595/13.
У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17 міститься висновок, що преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.
Отже, рішення Господарського суду Київської області від 25.10.2023 у справі № 911/1347/23 та постанова Київського апеляційного суду від 18.06.2025 у справі № 940/496/24, які набрали законної сили, мають преюдиціальне значення, а встановлені ними факти повторного доведення не потребують.
Звертаючись до суду із даним позовом ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» стверджує про те, що 11.07.2025, тобто після набрання постановою Київського апеляційного суду від 18.06.2025 по справі № 940/496/24 законної сили, гр. ОСОБА_1 , фактично не будучі власником спірного нерухомого майна, передав його за актом приймання-передачі до статутного капіталу ТОВ «ДЖІСМ-К+». При цьому, позивач звернув увагу на тому, що ОСОБА_1 є засновником ТОВ «ДЖІСМ-К+» та володіє 75 % статутного капіталу.
Суд встановив, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЖІСМ-К+» (далі – відповідач-2), відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є юридичною особою, державна реєстрація створення якої проведена 07.07.2025, про що внесено запис за № 1003531020000010969; ідентифікаційний код: 46068866; місцезнаходження: вул. Ратушного Василя, буд. 96, м. Тетіїв, Білоцерківський р-н, Київська обл., 09801, Україна.
Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, засновниками ТОВ «ДЖІСМ-К+» є:
1. ОСОБА_1 , громадянство: Україна, місцезнаходження: АДРЕСА_4 , розмір частки засновника (учасника): 2 512 500, 00 грн;
2. ОСОБА_3 , громадянство: Україна, Місцезнаходження: АДРЕСА_5 , Розмір частки засновника (учасника): 837 500, 00 грн.
11.07.2025 засновник ТОВ «ДЖІСМ-К+» громадянин України ОСОБА_1 відповідно до протоколу № 1 загальних зборів засновників ТОВ «ДЖІСМ-К+» від 07.07.2025 на підставі акта приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу (фонду) Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖІСМ-К+» (далі – акт приймання-передачі від 11.07.2025, спірний акт) передало до статутного капіталу (фонду) ТОВ «ДЖІСМ-К+» (ідентифікаційний код юридичної особи 46068866), а Товариство в особі директора ОСОБА_3 , який діє на підставі статуту та протоколу загальних зборів засновків ТОВ «ДЖІСМ-К+» № 1 від 07.07.2025, прийняло у власність наступне майно в якості внеску до статутного капіталу (фонду) ТОВ «ДЖІСМ-К+» та узгодило його оцінку:
1. Нежитлове приміщення, ковбасний цех, загальною площею 376, 70 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_6 , загальною вартістю 900 000, 00 грн.
Належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідченого 16.09.2022 приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Васалатьєвою О.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 980. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16.09.2022, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2023067332246, номер запису про право власності: 47884754.
2. Гараж зі складськими приміщеннями, загальною площею 896, 00 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_6 , загальною вартістю 1 612 500, 00 грн.
Належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідченого 16.09.2022 приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Васалатьєвою О.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 981. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16.09.2022, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2023055532216, номер запису про право власності: 47884885.
За змістом акта приймання-передачі від 11.07.2025, всього передається як вклад ОСОБА_1 до статутного капіталу (фонду) ТОВ «ДЖІСМ-К+» нерухоме майно на загальну суму 2 512 500, 00 грн.
Відповідно до змісту акта приймання-передачі від 11.07.2025, право власності на нерухоме майно як внесок до статутного фонду (капіталу) ТОВ «ДЖІСМ-К+» підлягає державній реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідно до чинного законодавства України. Підписанням даного акту сторони підтверджують відсутність один до одного будь-яких претензій.
Вказаний акті приймання-передачі від 11.07.2025 підписаний засновником ТОВ «ДЖІСМ-К+» громадянином України ОСОБА_1 та ТОВ «ДЖІСМ-К+» в особі директора ОСОБА_3 .
Справжність підписів осіб, які підписали зазначений акт приймання-передачі від 11.07.2025, засвідчені приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Полєжаєвою Ганною Миколаївною (далі – третя особа-2) та зареєстровані в реєстрі за №№ 736, 737 (копія акта наявна в матеріалах справи).
Відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №№ 435330601, 435346557 від 14.07.2025, 11.07.2025 приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Полєжаєвою Г.М. на підставі акта приймання-передачі від 11.07.2025, серія та номер: 736, 737, зареєстровано за ТОВ «ДЖІСМ-К+» (код ЄДРПОУ 46068866) право власності на закінчені будівництвом об`єкти – нежитлове приміщення, ковбасний цех, загальною площею 376, 70 кв. м, розташований за адресою: Київська обл., Білоцерківський р., м. Тетіїв, вул. Ратушного Василя, буд. 96; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2023067332246, та нежитлове приміщення, гараж із складськими приміщеннями, загальною площею 896, 00 кв. м, розташований за адресою: Київська обл., Білоцерківський р., м. Тетіїв, вул. Ратушного Василя, буд. 94; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2023055532246, про що винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №№ 79884826, 79884834 від 13.07.2025 відповідно (копії інформаційних довідок наявні в матеріалах справи).
Станом на дату розгляду даної справи право власності на спірні об`єкти нерухомого майна – ковбасний цех, загальною площею 376, 70 кв. м, та гараж із складськими приміщеннями, загальною площею 896, 00 кв. м, відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно зареєстровано за ТОВ «ДЖІСМ-К+». Вказана обставина протягом розгляду даної справи не заперечена та не спростована сторонами.
Позивач наголошує на тому, що вказані вище об`єкти нерухомого майна були відчужені ОСОБА_1 шляхом передачі за актом приймання-передачі до статутного капіталу ТОВ «ДЖІСМ-К+» у період після постановлення Київським апеляційним судом постанови від 18.06.2025 у справі № 940/496/24 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу №№ 980, 981 від 16.09.2022, посвідчених приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Васалатьєвою О.А., та скасування записів про державну реєстрації права власності на нерухоме майно №№ 64834284, 64834417 від 16.09.2022, що здійснені приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Васалатьевою О.А..
Отже, на переконання позивача, ОСОБА_1 , з метою приховання майна, яке придбано ним за фраудаторним правочином, здійснив подальше відчуження та фактично передав у власність ТОВ «ДЖІСМ-К+» майно ТОВ «Котлоенергосервіс М.Ю.В.», у той час коли діяла постанова № 74540057 від 22.03.2024, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику – ТОВ «Котлоенергосервіс М.Ю.В.».
Додатково позивач наголосив на тому, що наслідком не застосування Тетіївським районним судом Київської області у справі № 940/496/24 заходів забезпечення позову стало те, що після задоволення позову судом апеляційної інстанції, ОСОБА_1 відчужив спірне нерухоме майно, яке вже йому не належало, до статутного капіталу створеної юридичної особи, чим унеможливив виконання судового рішення у справі № 911/1347/23. Таким чином, як зазначив позивач, він несе негативні наслідки та змушений звертатись з новим позовом про визнання недійсними акта приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу та скасування записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.
На переконання позивача, ТОВ «ДЖІСМ-К+» прийняло на себе тягар неправомірних і недобросовісних дій боржника ТОВ «Котлоенергосервіс М.Ю.В.» та ОСОБА_1 , що встановлені рішенням суду апеляційної інстанції у справі 940/496/24, а саме прийняло від ОСОБА_1 нерухоме майно, яке по суті йому не належало. Позивач вважає, що ТОВ «ДЖІСМ-К+» не є добросовісним набувачем означеного майна, а оспорюваний акт має всі ознаки фіктивності, оскільки направлений не на реальне настання правових наслідків, а на приховання майна від звернення на нього стягнення в межах виконавчого провадження № 74540057 з примусового виконання рішення Господарського суду Київської області від 25.10.2023 у справі № 911/1347/23.
Крім того, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач у позові посилався на висновки, викладені у постанові Верхового Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у справі № 924/408/21 (924/287/23) від 22.05.2024, постанові Великої Палати Верхового Суду від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц, постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.07.2019 у справі № 405/1820/17 та постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.10.2020 у справі № 755/17944/18.
З огляду на зазначене та висновки, викладені у наведених позивачем постановах Верхового Суду, позивач вважає, що спірний акт прийому-передачі нерухомого майна до статутного капіталу (фонду) ТОВ «ДЖІСМ-К+», вчинений відповідачами 11.07.2025, є фіктивним, а саме такими, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника (ТОВ «Котлоенергосервіс М.Ю.В.»), а тому підлягає визнанню недійсним на підставі ст. 3, 16, 202, ч. 5 ст. 205 та ст. 234 ЦК України.
Враховуючи усе зазначене вище, позивач з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив суд визнати недійсним акт приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу ТОВ «ДЖІСМ-К+» від 11.07.2025, серія та номер: 736; 737, укладений між гр. ОСОБА_1 та ТОВ «ДЖІСМ-К+», на підставі ст. 3, 16, 202, ч. 5 ст. 205 та ст. 234 ЦК України та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №№ 79884826, 79884834 від 13.07.2025.
Відповідно до ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч. 1, 2 ст. 5 ГПК України).
За змістом ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і на захист яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є правомірним та ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 22.02.2022 у у справі № 761/36873/18).
Застосований судом спосіб захисту має бути правомірним - таким, що відповідає правовій природі відносин, що виникли між сторонами спору, тобто відповідати праву; тоді як ефективність характеризує спосіб захисту відповідно до критерію його дієвості у відновленні порушеного права та інтересу.
Статтею 16 ЦК України визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що не передбачено положеннями статті 16 ЦК України.
За змістом ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за ст. 16 ЦК України, положення якої кореспондувалися з положеннями ст. 20 Господарського кодексу України, який нещодавно втратив чинність.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини
Згідно з ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).
Відповідно до ч. 2 ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.
Відповідно правочин за своєю природою та законодавчим визначенням є вольовою дією суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів – набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки.
Метою будь-якого правочину є досягнення певних юридичних наслідків, що мають істотне значення для сторін правочину.
Згідно з ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Предметом спору у даній справі є, зокрема матеріально-правова вимога про визнання недійсним акта прийому-передачі нерухомого майна до статутного капіталу (фонду) ТОВ «ДЖІСМ-К+», вчиненого 11.07.2025 засновником ТОВ «ДЖІСМ-К+» гр. України ОСОБА_1 та ТОВ «ДЖІСМ-К+», відповідно до якого гр. ОСОБА_1 передав, а ТОВ «ДЖІСМ-К+» прийняло у власність в якості внеску до статутного капіталу Товариства спірне нерухоме майно (ковбасний цех, загальною площею 376, 70 кв. м, та гараж зі складськими приміщеннями, загальною площею 896, 00 кв. м), загальною вартістю 2 512 500, 00 грн.
Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 11.08.2022 у справі № 916/546/21 та у постанові від 18.12.2024 у справі № 916/379/23 зазначала, що залежно від встановлених судами обставин конкретної справи, документ, який сторони справи іменують як «акт приймання-передачі», може як підтверджувати певні факти та бути документом первинного бухгалтерського обліку, так і мати ознаки правочину, тобто бути спрямованим на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Встановлення правової природи акта приймання-передачі – це питання дослідження як змісту такого акта приймання-передачі, так і інших доказів, наявних у матеріалах справи. Суд досліджує акт в кожному конкретному випадку та надає йому оцінку в залежності від того, чи підтверджує він волевиявлення сторін, а також чи має він юридичні наслідки, в залежності від чого суд робить висновок щодо того, чи є акт правочином та щодо ефективного способу захисту.
Частиною першою ст. 115 ЦК України та ст. 85 ГК України (який був чинний на дату укладення спірного акта) визначено, що власністю господарського товариства, зокрема є майно, передане йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу.
Одним із джерел формування майна суб`єктів господарювання відповідно до ч. 1 ст. 140 ГК України є грошові та матеріальні внески засновників, тобто з часу внесення майна до статутного капіталу товариства воно стає майном товариства, право власності на частку майна засновників припиняється.
Вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом (ч. 2 ст. 115 ЦК України).
Статтею 12 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» визначено, що розмір статутного капіталу товариства складається з номінальної вартості часток його учасників, виражених у національній валюті України.
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», вкладом учасника товариства можуть бути гроші, цінні папери, інше майно, якщо інше не встановлено законом.
Розмір частки учасника товариства у статутному капіталі товариства може додатково визначатися у відсотках. Розмір частки учасника товариства у відсотках повинен відповідати співвідношенню номінальної вартості його частки та статутного капіталу товариства.
Для визначення вартісної величини корпоративних прав учасників їхній внесок оцінюється в грошовому вимірі в установчих документах і в такий спосіб він відображає відповідну частку засновника в статутному капіталі товариства.
Згідно з ч. 1 ст. 167 ГК України, корпоративними правами є права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.
Правочин – це вольові, правомірні дії, безпосередньо спрямовані на досягнення правового результату, а саме на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, шляхом волевиявлення сторін на набуття певних цивільних прав та обов`язків.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що акт приймання-передачі майна до статутного капіталу є правовстановлюючим документом, на підставі якого здійснюється реєстрація переходу права власності на нерухоме майно від засновника до товариства, що є достатнім для підтвердження набуття товариством права власності. Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 918/1377/16, від 12.06.2019 у справі № 927/352/18 та від 10.09.2019 у справі № 918/370/18.
Отже, акти приймання-передачі майна про передачу майна до складу статутного фонду товариства є правочинами, які можуть підтверджувати волевиявлення сторін, а також мати юридичні наслідки – факт набуття та припинення права власності на нерухоме майно.
Досліджуючи правову природу оспорюваного акта, суд встановив, що на підставі спірного акта прийому-передачі нерухомого майна до статутного капіталу (фонду) ТОВ «ДЖІСМ-К+» від 11.07.2025, за яким засновником ТОВ «ДЖІСМ-К+» гр. України ОСОБА_1 передано, а ТОВ «ДЖІСМ-К+» прийнято у власність в якості внеску до статутного капіталу Товариства ковбасний цех, загальною площею 376, 70 кв. м, та гараж зі складськими приміщеннями, загальною площею 896, 00 кв. м, відбулась подальша державна реєстрація права власності на спірне нерухоме майно за ТОВ «ДЖІСМ-К+», тобто в цьому випадку акт має ознаки правочину відповідно до вимог ст. 202 ЦК України. 
Спірний акт приймання-передачі нерухомого майна підтверджує волевиявлення сторін, а також має юридичні наслідки – факт переходу права власності на нерухоме майно. Також суд враховує, що відповідачі в перебігу розгляду даної справи не заперечували обставину того, що спірний акт прийому-передачі нерухомого майна до статутного фонду є правочином.
Двосторонній акт у правовідносинах між відповідачами у даній справі свідчить про погоджену дію шляхом волевиявлення обох сторін цього правочину на набуття певних цивільних прав та обов`язків, а тому оскарження правочину, оформленого актом у розумінні ст. 202 ЦК України, є належним способом захисту цивільних прав та обов`язків в розумінні ст. 16 ЦК України.
Отже правочин, оформлений актом прийому-передачі нерухомого майна до статутного капіталу (фонду) ТОВ «ДЖІСМ-К+» від 11.07.2025, може бути оскаржений та визнаний недійсним відповідно до вимог цивільного законодавства.
За змістом ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована.
Отже, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили.
У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.
Недійсність договору як приватноправова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати.
До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату, породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу / набуття / зміни / встановлення / припинення прав взагалі).
У ЦК України закріплений підхід, при якому можливість оспорити правочин конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.
Частиною 3 ст. 2015 ЦК України визначено, що оспорений правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом.
Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду.
Оспорення правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорення правочину, рецисорний позов).
Звертаючись до суду із даним позовом позивач посилається на те, що спірний акт прийому-передачі нерухомого майна до статутного капіталу (фонду) ТОВ «ДЖІСМ-К+», учинений гр. ОСОБА_1 та ТОВ «ДЖІСМ-К+» 11.07.2025, є фіктивним, оскільки вказані вище об`єкти нерухомого майна були відчужені ОСОБА_1 шляхом передачі за актом приймання-передачі до статутного капіталу ТОВ «ДЖІСМ-К+» у період після постановлення Київським апеляційним судом постанови від 18.06.2025 по справі № 940/496/24 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу №№ 980, 981, посвідчених 16.09.2022 приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Васалатьєвою О.А., та скасування записів про державну реєстрації права власності на нерухоме майно №№ 64834284, 64834417 від 16.09.2022. Також, позивач вказав, що ОСОБА_1 , з метою приховання майна, яке придбано ним за фраудаторним правочином, здійснив подальше відчуження та фактично передав у власність ТОВ «ДЖІСМ-К+» майно ТОВ «Котлоенергосервіс М.Ю.В.», у той час коли діяла постанова № 74540057 від 22.03.2024, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно ТОВ «Котлоенергосервіс М.Ю.В.», чим унеможливив виконання судового рішення у справі № 911/1347/23.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач у позові посилався, зокрема на постанову Великої Палати Верхового Суду від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц, яка зробила наступний висновок: «позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч. 3 ст. 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена ст. 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена ст. 228 ЦК України.».
З огляду на наведене вище та висновки, викладені у постанові Великої Палати Верхового Суду від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц, позивач вважає, що спірний акт прийому-передачі нерухомого майна до статутного капіталу (фонду) ТОВ «ДЖІСМ-К+», вчинений відповідачами 11.07.2025, є фіктивним, оскільки направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника (ТОВ «Котлоенергосервіс М.Ю.В.»), а тому підлягає визнанню недійсним на підставі ст. 3, 16, 202, ч. 5 ст. 205 та ст. 234 ЦК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування норм права, викладені Великою Палатою Верхового Суду у постанові від 04.02.2026 у справі № 910/6654/24, відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України. 
Велика Палата Верхового Суду у пунктах 98-110 постанови від 04.02.2026 у справі № 910/6654/24 щодо співвідношення фраудаторного і фіктивного правочинів дійшла наступних висновків:
98. Велика Палата дійшла висновку про те, що фіктивний правочин і фраудаторний поєднує невідповідність принципу добросовісності, проте не кожен фіктивний правочин є фраудаторним, як і не кожен фраудаторний правочин є фіктивним.
99. Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.
100. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. Зокрема, необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторони не вчинили будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.
101. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, зокрема сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.
102. Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.
103. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин 1 та 5 ст. 203 ЦК України, що за правилами ст. 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст. 234 ЦК України.
104. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний.
105. При цьому Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц погодилася з тим, що позивач вправі звернутися до суду з позовом про визнання договору недійсним, зокрема таким, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч. 3 ст. 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена ст. 234 ЦК України, так і інша, наприклад підстава, передбачена ст. 228 ЦК України.
106. Поняття фраудаторності правочинів знайшло своє відображення і в інших постановах Великої Палати Верховного Суду.
107. Так, у постанові від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20 (провадження № 12-60гс21) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що фраудаторні правочини у цивілістичній доктрині – це правочини, які вчиняються сторонами з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення окремими кредиторами за зобов`язаннями боржника, завдаючи тим самим шкоди цьому кредитору.
108. У ЦК України немає окремого визначення фраудаторних правочинів, їх ідентифікація досягається через застосування принципів (загальних засад) цивільного законодавства та меж здійснення цивільних прав. Спільною ознакою таких правочинів є вчинення сторонами дій з виведення майна боржника на третіх осіб з метою унеможливлення виконання боржником своїх зобов`язань перед кредиторами та з порушенням принципу добросовісності поведінки сторони у цивільних правовідносинах.
109. Договір, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторний договір), може бути як оплатним, так і безоплатним. Він може бути як одностороннім, так і багатостороннім за складом учасників, які об`єднуються спільною метою щодо вчинення юридично значимих дій.
110. Застосування конструкції фраудаторності при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дають змогу кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент (контрагенти), з яким (якими) боржник учиняє оспорюваний договір; ціна договору (ринкова / неринкова), наявність / відсутність оплати ціни договору контрагентом боржника; дотримання процедури (черговості) при виконанні зобов`язань, якщо така процедура визначена законом імперативно. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду в постанові від 02.06.2021 у справі № 904/7905/16 (пункт 155).
Крім того, Велика Палата Верхового Суду у пунктах 119, 124-143 наведеної вище постанови вказала, що вчинення правочину на шкоду кредиторам, тобто фраудаторного правочину, не свідчить про те, що він має бути фіктивним чи удаваним.
Верховний Суд напрацював перелік обставин, які окремо або в сукупності можуть враховуватися при оцінці правочину як фраудаторного. Остаточну кваліфікацію певного правочину як фраудаторного повинен здійснювати суд у кожній конкретній справі виходячи із встановлених обставин (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2024 справа № 916/379/23, провадження № 12-22гс24).
Приватноправовий інструментарій (як в договірних, так і в позадоговірних відносинах) має використовуватись особами добросовісно, не зловживаючи правом. Зокрема, такий інструментарій не може використовуватись особою на шкоду іншим учасникам правовідносин.
При цьому недійсність фраудаторного правочину в позаконкурсному оспоренні має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів) «через можливість доступу до майна боржника», навіть і того, що знаходиться в інших осіб.
Метою позаконкурсного оспорення є повернення майна боржнику задля звернення на нього стягнення, тобто щоб кредитор опинився в тому становищі, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину.
Практика Верховного Суду допускає кваліфікацію фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як фіктивного (ст. 234 ЦК України) чи такого, що вчинений усупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (ст. 3, 13 ЦК України).
Обидві підстави для кваліфікації правочину як фраудаторного побудовані законодавцем за моделлю оспорюваного правочину.
Тобто оспорення правочину має відбуватися за ініціативою кредитора як заінтересованої особи шляхом пред`явлення позовної вимоги про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, рецисорний позов).
Кваліфікація правочину як фіктивного виключається, якщо на виконання оспорюваного правочину було передано майно чи відбувся перехід прав.
Натомість для кваліфікації фраудаторного правочину в позаконкурсному оспоренні як такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (ст. 3, 13 ЦК України), не має значення, що на виконання оспорюваного правочину було передано майно чи відбувся перехід прав.
Важливим для кваліфікації такого правочину як фраудаторного є те, що внаслідок його вчинення, зокрема, унеможливлюється звернення стягнення на майно боржника чи зменшується обсяг його майна.
Очевидно, що одночасна кваліфікація оспорюваного фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як фіктивного (ст. 234 ЦК України) і такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (ст. 3, 13 ЦК України), не допускається.
Так, у постанові від 18.12.2024 у справі № 916/379/23 Велика Палата Верховного Суду, кваліфікуючи правочин як фраудаторний і визначаючи правові підстави для визнання його недійсним, застосовувала норми пункту 6 ч. 1 ст. 3, ч. 1-4 ст. 13, ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України.
Отже, можна дійти висновку, що нормативна підстава для кваліфікації правочину як фраудаторного і визнання його недійсним за ст. 3, 13 ЦК України (всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом) є достатньою.
При цьому слід наголосити, що оспорити такий правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була його стороною. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою своїх прав.
Також необхідно розмежовувати конкурсне оспорювання та позаконкурсне оспорення фраудаторних правочинів.
Недійсність фраудаторного правочину в позаконкурсному оспоренні має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів) «через можливість доступу до майна боржника», навіть і того, що знаходиться в інших осіб.
Метою позаконкурсного оспорення є повернення майна боржнику задля звернення на нього стягнення, тобто щоб кредитор опинився в тому становищі, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину.
Належним способом є відновлення становища, яке існувало до порушення (п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України), і для повернення майна боржнику оспорення наступних правочинів (реєстраційних дій) щодо цього майна не вимагається.
Отже, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про можливість оспорення господарського договору як фраудаторного правочину поза провадженням про несплатоспроможність боржника.
З урахуванням усього зазначеного вище, Велика Палата Верхового Суду у пункті 169 постанови від 04.02.2026 у справі № 910/6654/24 відступила від свого висновку, сформульованого в постанові від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16, шляхом його такої конкретизації: позивач, який не був стороною оспорюваного правочину, вправі звернутися до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч. 3 ст. 13 ЦК України).
З матеріалів справи вбачається, що ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» не є стороною оспорюваного акта прийому-передачі нерухомого майна до статутного капіталу (фонду) ТОВ «ДЖІСМ-К+», вчиненого відповідачами 11.07.2025.
Разом з цим, суд зазначає, що правом оспорювати правочин ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи».
Для вирішення питання про визнання недійсним правочину, оспорюваного заінтересованою особою, правове значення має встановлення впливу наслідків вчинення такого правочину на права та законні інтереси цієї особи. У такому випадку важливим є врахування того, що таке звернення заінтересованої особи до суду з позовом про визнання недійсним договору є направленим на усунення несприятливих наслідків для цієї особи (недопущення їх виникнення у майбутньому), пов`язаних з вчиненням такого правочину (висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №910/8357/18, постанові Великої палати Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №910/23097/17).
Велика Палата Верхового Суду у пунктах 159-160 постанови від 04.02.2026 у справі № 910/6654/24 резюмувала, що право на звернення з позовом про визнання правочину боржника недійсним з підстав фраудаторності належить як виконавцю, так і особі, яка не була стороною цього правочину, проте є кредитором відповідача в іншому зобов`язанні та пред`явила майнову вимогу (зокрема, набула або може набути статусу стягувача у виконавчому провадженні). Велика Палата Верховного Суду наголошує, що стягувач самостійно як заінтересована особа, яка заперечує дійсність договору на підставах, встановлених законом, має право на звернення з позовом про визнання такого правочину недійсним, як передбачено ч. 3 ст. 215 ЦК України.
Крім того, у пунктах 171-172 своєї постанови Велика Палата Верхового Суду дійшла висновку про відсутність підстав для відступу від висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладених у постановах від 05.01.2024 у справі № 761/40240/21, від 23.10.2024 у справі № 601/2035/23, від 09.04.2025 у справі № 710/1431/23, від 19.03.2025 у справі № 753/12145/22, від 16.10.2024 у справі № 712/3471/22 щодо можливості оскарження фраудаторного правочину третьою особою (не стороною правочину) від власного імені, а також про те, що належному способу захисту прав чи інтересів відповідного кредитора відповідає вимога про визнання правочину недійсним (без її поєднання з вимогою про витребування майна, переданого на виконання такого правочину).
З огляду на наведені вище висновки Верхового Суду, суд зазначає, що ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» як заінтересована особа, що не є стороною оспорюваного правочину, вправі звернутися до суду з позовом про визнання спірного акта прийому-передачі нерухомого майна до статутного капіталу (фонду) ТОВ «ДЖІСМ-К+», вчиненого відповідачами 11.07.2025, недійсним як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника (ТОВ «Котлоенергосервіс М.Ю.В.» в межах ВП № 74540057 з примусового виконання рішення Господарського суду Київської області від 25.10.2023 у справі № 911/1347/23) на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч. 3 ст. 13 ЦК України).
Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України), дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. 
Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.
Згідно з ч. 2, 3 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення коштів, що набрало законної сили. 
Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року № 2-р (II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України.
У цьому Рішенні вказано: «Оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку.
Здійснюючи право власності, зокрема шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними.
У зв`язку з тим, що ч. 3 ст. 13 та ч. 3 ст. 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною)».
Суд зазначає, що приватноправовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили.
Формулювання «зловживання правом» необхідно розуміти як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права. Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права.
Зловживання правом і використання приватноправового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що:
- особа (особи) «використала / використали право на зло»;
- наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки є певним станом, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів / умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах із цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувати);
- враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин).
Таким чином, учасники цивільних відносин при здійсненні своїх прав зобов`язані діяти добросовісно, утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб; не допускаються дії, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. На цих засадах мають ґрунтуватися і договірні відносини.
Правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною.
Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.
Правочин, який укладений з метою уникнути виконання наявного зобов`язання зі сплати боргу, є зловживанням правом на укладання договору та розпорядження власністю, оскільки унеможливлює виконання зобов`язання і завдає шкоди кредитору. 
Правочин, що вчиняється з метою завдати шкоди кредитору і який досягає цієї мети, є фраудаторним та може бути визнаний судом недійсним за позовом особи, право якої порушено, тобто кредитора.
Суд встановив вище, що рішенням Господарського суду Київської області від 25.10.2023 у справі № 911/1347/23, яке набрало законної сили, було стягнуто з ТОВ «Котлоенергосервіс М.Ю.В.» на користь ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» 2 277 279, 96 грн вартості необлікованої електричної енергії, 17 407, 15 грн 3 % річних, 31 993, 51 грн інфляційних нарахувань та 34 900, 21 грн судового збору, та 
13.03.2024 Господарський суд Київської області видав наказ на примусове виконання рішення від 25.10.2023 у справі № 911/1347/23.
22.03.2024 приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Жарчинським О.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 74540057 з примусового виконання рішення від 25.10.2023 у справі № 911/1347/23, а також постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику – ТОВ «Котлоенергосервіс М.Ю.В.».
Разом з цим суд встановив, що 16.09.2022 (за три дні до розгляду акта про порушення № К0043093 від 28.07.2022 на засіданні комісії) ТОВ «Котлоенергосервіс М.Ю.В.» відчужило на користь гр. ОСОБА_1 спірні об`єкти нерухомого майна на підставі договорів купівлі-продажу №№ 980, 981 від 16.09.2022, посвідчених приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Васалатьєвою О.А., і на підставі вказаних договорів купівлі-продажу було внесено записи про державну реєстрацію за гр. ОСОБА_1 права власності на вказане нерухоме майно за №№ 47884754, 47884885 від 16.09.2022.
З огляду на наведене, ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі», вважаючи договори купівлі-продажу №№ 980, 981 від 16.09.2022, посвідчені приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Васалатьєвою О.А., на підставі яких ТОВ «Котлоенергосервіс М.Ю.В.» відчужило на користь гр. ОСОБА_1 спірні об`єкти нерухомого майна, фіктивними в розумінні ст. 234 ЦК України, а саме такими, що направлені на уникнення звернення стягнення на майно боржника з метою ухилення від виконання зобов`язання зі сплати вартості необлікованої електричної енергії, звернулось до Тетіївського районного суду Київської області з позовною заявою до ТОВ «Котлоенергосервіс М.Ю.В.», гр. ОСОБА_1 про визнання вказаних договорів купівлі-продажу недійсними та скасування записів про державну реєстрацію за права власності на нерухоме майно №№ 47884754, 47884885 від 16.09.2022.
Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 20.02.2025 у справі № 940/496/24 відмовлено у задоволенні позову ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» до ТОВ «Котлоенергосервіс М.Ю.В.», гр. ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Васалатьєва О.А., про визнання недійсними договорів купівлі-продажу № 980 та № 981 від 16.09.2022, посвідчених приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Васалатьєвою О.А., та скасування записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно № 47884754 та № 47884885 від 16.09.2022.
Крім того, суд встановив, що ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 17.05.2024 у справі № 940/496/24 у задоволенні заяви ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» про забезпечення позову відмовлено.
Однак, у подальшому постановою Київського апеляційного суду від 18.06.2025 у справі № 940/496/24 (повний текст постанови складено 23.06.2025) рішення Тетіївського районного суду Київської області від 20.02.2025 скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено. 
Визнано недійсними договори купівлі-продажу № 980 та № 981 від 16.09.2022, посвідчені приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Васалатьєвою О.А., та скасовано записи про державну реєстрацію за гр. ОСОБА_1 права власності на спірне нерухоме майно № 47884754 та № 47884885 від 16.09.2022.
Київський апеляційний суду у постанові від 18.06.2025 у справі № 940/496/24 дійшов висновку, що боржник – ТОВ «Котлоенергосервіс М.Ю.В.», усвідомлюючи факт здійснення ним порушення, його фіксації та подальшого стягнення з нього вартості необлікованої електричної енергії відчужив майнові активи (нерухоме майно) іншій особи, з метою уникнення звернення стягнення на це майно в примусовому порядку. Також дійшов висновку про те, що учасники цивільних відносин (ТОВ «Котлоенергосервіс М.Ю.В.» та гр. ОСОБА_1 ) «вживали право на зло», оскільки правочини від 16.09.2022 за №№ 980, № 981 про відчуження нерухомого майна використовувався учасниками для ухилення від повернення боргу позивачу за порушення ПРРЕЕ. Також судом апеляційної інстанції встановлено, що ціна визначена в договорі купівлі-продажу є вкрай заниженою, та не відповідає ринковій ціні, а тому ця обставина виключає можливість встановлення добросовісності набувача. Суд апеляційної інстанції вважав, що позовні вимоги про визнання недійсними оспорюваних договорів слід задовольнити, оскільки на момент вчинення правочинів купівлі-продажу за вкрай заниженою ціною, продавець достеменно знав про настання фінансових наслідків за порушення ним законодавства, розмір статутного капіталу позивача в тричі менший ніж розмір боргу, а з моменту примусового виконання жодного погашення заборгованості не відбулось.
При цьому, постанова Київського апеляційного суду від 18.06.2025 у справі № 940/496/24 набрала законної сили з дня її ухвалення та в касаційному порядку не скасована.
Разом з цим, суд встановив вище, що 07.07.2025 (через 19 днів з моменту ухвалення постанови Київського апеляційного суду/ 14 днів з моменту складення її повного тексту) проведено державну реєстрацію створення юридичної особи – ТОВ «ДЖІСМ-К+» (ідентифікаційних код 46068866), про що внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за № 1003531020000010969.
При цьому, гр. ОСОБА_1 є одним із засновників вказаного Товариства та володіє 75 % статутного капіталу ТОВ «ДЖІСМ-К+», що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо вказаної юридичної особи.
Більше того, суд встановив, що 11.07.2025, тобто після визнання Київським апеляційним судом договорів купівлі-продажу № 980, 981 від 16.09.2022, укладених між ТОВ «Котлоенергосервіс М.Ю.В.» та гр. ОСОБА_1 , недійсними та скасування записів про державну реєстрацію за гр. ОСОБА_1 права власності на спірне нерухоме майно №№ 47884754, 47884885 від 16.09.2022, гр. ОСОБА_1 як засновник ТОВ «ДЖІСМ-К+» передав, а вказана юридична особа прийняла у власність спірне нерухоме майно в якості внеску до статутного капіталу (фонду) ТОВ «ДЖІСМ-К+» загальною вартістю 2 512 500, 00 грн, а саме:
1. Нежитлове приміщення, ковбасний цех, загальною площею 376, 70 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_6 , загальною вартістю 900 000, 00 грн.
Належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідченого 16.09.2022 приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Васалатьєвою О.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 980. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16.09.2022, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2023067332246, номер запису про право власності: 47884754.
2. Гараж зі складськими приміщеннями, загальною площею 896, 00 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_6 , загальною вартістю 1 612 500, 00 грн.
Належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідченого 16.09.2022, приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Васалатьєвою О.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 981. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16.09.2022, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2023055532216, номер запису про право власності: 47884885.
Вказаний акті приймання-передачі від 11.07.2025 підписаний засновником ТОВ «ДЖІСМ-К+» гр. України ОСОБА_1 та ТОВ «ДЖІСМ-К+» в особі директора ОСОБА_3 . Справжність підписів осіб, які підписали зазначений акт приймання-передачі від 11.07.2025, засвідчені приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Полєжаєвою Ганною Миколаївною та зареєстровані в реєстрі за №№ 736, 737.
Відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 435330601, 435346557 від 14.07.2025, 11.07.2025 приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Полєжаєвою Г.М. на підставі акта приймання-передачі №№ 736, 737 від 11.07.2025 зареєстровано за ТОВ «ДЖІСМ-К+» право власності на закінчені будівництвом об`єкти – нежитлове приміщення, ковбасний цех, загальною площею 376, 70 кв. м, та нежитлове приміщення, гараж із складськими приміщеннями, загальною площею 896, 00 кв. м, розташовані за адресою: Київська обл., Білоцерківський р., м. Тетіїв, вул. Ратушного Василя, буд. 96, 94, реєстраційні номери об`єктів нерухомого майна: 2023067332246, 2023055532246, про що винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за № 79884826, № 79884834 від 13.07.2025 відповідно.
Станом на дату розгляду даної справи право власності на спірні об`єкти нерухомого майна відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно зареєстровано за ТОВ «ДЖІСМ-К+». Вказана обставина протягом розгляду даної справи не заперечена та не спростована сторонами.
Однак, як вбачається з матеріалів справи, передача гр. ОСОБА_1 за актом приймання-передачі від 11.07.2025 у власність в якості внеску до статутного капіталу (фонду) новоствореної юридичної особи ТОВ «ДЖІСМ-К+» (дата реєстрації 07.07.2025) була здійснена після визнання недійсними договорів купівлі-продажу №№ 980, 981 від 16.09.2022, на підставі яких відповідач-1 набув право власності на спірне нерухоме майно, з підстав їх фраудаторності та скасування записів про державну реєстрацію за ним права власності на спірне нерухоме майно № 47884754 та № 47884885 від 16.09.2022.
Отже, наведені вище обставини у їх сукупності дають підстави для висновку про те, що гр. ОСОБА_1 , діючи недобросовісно, заснував 07.07.2025 ТОВ «ДЖІСМ-К+» та за оспорюваним актом приймання-передачі від 11.07.2025 (через 4 дні після заснування Товариства) передав у власність спірне нерухоме майно в якості внеску до статутного капіталу (фонду) ТОВ «ДЖІСМ-К+», знаючи як про наявність рішення Господарського суду Київської області від 25.10.2023 у справі № 911/1347/23, яке набрало законної сили, про стягнення з ТОВ «Котлоенергосервіс М.Ю.В.» на користь ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» вартості необлікованої електричної енергії, нарахованої внаслідок порушення ПРРЕЕ, та відкритого виконавчого провадження № 74540057 з його примусового виконання, так і про наявність такої, що набрала законної сили постанови Київського апеляційного суду від 18.06.2025 у справі № 940/496/24, якою визнано недійсними договори купівлі-продажу №№ 980, 981 від 16.09.2022, посвідчені приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Васалатьєвою О.А., та скасовано записи про державну реєстрацію за гр. ОСОБА_1 права власності на спірне нерухоме майно №№ 47884754, 47884885 від 16.09.2022.
На переконання суду, дії гр. ОСОБА_1 із заснування 07.07.2025 ТОВ «ДЖІСМ-К+» та передачі 11.07.2025 (у термін, що становить менше трьох тижнів з моменту ухвалення постанови Київського апеляційного суду від 18.06.2025) у власність спірного нерухомого майна в якості внеску до статутного капіталу (фонду) ТОВ «ДЖІСМ-К+», а також реєстрації 11.07.2025 за ТОВ «ДЖІСМ-К+» права власності на спірне нерухоме майно на підставі оспорюваного акта фактично свідчать про вчинення відповідачами правочину з метою уникнути виконання наявного зобов`язання ТОВ «Котлоенергосервіс М.Ю.В.» перед ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» в межах відкритого виконавчого провадження № 74540057 з примусового виконання рішення Господарського суду Київської області від 25.10.2023 у справі № 911/1347/23.
Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку, що кінцевою метою укладення між гр. ОСОБА_1 та ТОВ «ДЖІСМ-К+» оспорюваного акта приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу (фонду) ТОВ «ДЖІСМ-К+» є не реальне настання правових наслідків у вигляді набуття відповідачем-2 речового права на спірне нерухоме майно, а приховання цього майна від виконання у майбутньому за його рахунок грошового зобов`язання ТОВ «Котлоенергосервіс М.Ю.В.» перед ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» шляхом його реалізації в межах відкритого виконавчого провадження № 74540057 з примусового виконання рішення Господарського суду Київської області від 25.10.2023 у справі № 911/1347/23, що свідчить про зловживання відповідачами правом і використання приватноправового інструментарію всупереч його призначенню, оскільки учасники цивільних відносин (відповідачі у справі) «вживали право на зло».
До того ж, відповідно до наведеного у Податковому кодексі України визначення терміну «пов`язані особи» – це юридичні та/або фізичні особи, взаємовідносини між якими можуть впливати на умови або економічні результати їх діяльності чи діяльності осіб, яких вони представляють і які відповідають таким ознакам, юридична особа, що здійснює контроль за господарською діяльністю платника податку або контролюється таким платником податку чи перебуває під спільним контролем з таким платником податку; фізична особа або члени її сім`ї, які здійснюють контроль за платником податку (підпункт 14.1.159 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).
За встановленими судом обставинами, гр. ОСОБА_1 є засновком ТОВ «ДЖІСМ-К+», що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 
Нерухоме майно за оскаржуваним правочином гр. ОСОБА_1 передав ТОВ «ДЖІСМ-К+» у власність як внесок до статутного капіталу, проте не втратив фактичного контролю щодо нерухомого майна, оскільки одержав у власність корпоративні права товариства на суму свого вкладу, не втратив права приймати рішення щодо діяльності товариства.
При цьому, як було зазначено судом вище, гр. ОСОБА_1 є одним із засновників вказаного товариства та володіє 75 % статутного капіталу ТОВ «ДЖІСМ-К+», що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо вказаної юридичної особи.
Отже, суд встановив, що гр. ОСОБА_1 та ТОВ «ДЖІСМ-К+» є пов`язаними особами в розумінні законодавства України.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що гр. ОСОБА_1 при здійсненні відчуження на користь пов`язаної особи ТОВ «ДЖІСМ-К+» спірного нерухомого майна (у той час як договори купівлі-продажу №№ 980, 981 від 16.09.2022, на підставі яких відповідач-1 набув право власності на спірне нерухоме майно, вже були визнані недійсними, а записи про державну реєстрацію права власності скасовані постановою Київського апеляційного суду від 18.06.2025 у справі № 940/496/24) за актом прийому-передачі від 11.07.2025 у статутний капітал ТОВ «ДЖІСМ-К+» діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам позивача, оскільки відчуження спірного нерухомого майна відбулося після визнання недійсними договорів купівлі-продажу №№ 980, 981 від 16.09.2022, укладених між гр. ОСОБА_1 та ТОВ «Котлоенергосервіс М.Ю.В.», з підстав їх фраудаторності та за наявності відкритого виконавчого провадження № 74540057 з примусового виконання рішення Господарського суду Київської області від 25.10.2023 у справі № 911/1347/23 про стягнення з ТОВ «Котлоенергосервіс М.Ю.В.» на користь ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» заборгованості.
Як було зазначено судом вище, остаточну кваліфікацію певного правочину як фраудаторного повинен здійснювати суд в кожній конкретній справі виходячи з встановлених обставин.
Сукупність встановлених судом обставин дає достатні підстави для кваліфікації вчиненого відповідачами правочину щодо передачі у власність в якості внеску до статутного капіталу (фонду) ТОВ «ДЖІСМ-К+» спірного нерухомого майна як фраудаторного, оскільки такий не відповідає критеріям розумності та добросовісності, та фактично вчинений на шкоду позивачу.
З урахуванням усього зазначеного вище, оскільки оспорюваний у цій справі акт приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу (фонду) ТОВ «ДЖІСМ-К+» від 11.07.2025, укладений між гр. ОСОБА_1 та ТОВ «ДЖІСМ-К+», є фраудаторним, господарський суд дійшов висновку, що спірний акт приймання-передачі від 11.07.2025 підлягає визнанню недійсним на підставі п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 1-4 ст. 13, ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України з підстав недопустимості зловживання правом, та вчинення правочину всупереч принципу розумності, добросовісності та на шкоду позивачу, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, а спосіб захисту, обраний позивачем, є належним та ефективним.
Щодо вимоги позивача про скасування рішень приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Полєжаєвої Г.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №№ 79884826, 79884834 від 13.07.2025, суд зазначає наступне.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст.15, ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 в справі № 638/2304/17).
Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (п. 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.01.2022 в справі № 910/10784/16).
Недійсність фраудаторного правочину в позаконкурсному оспоренні має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів) «через можливість доступу до майна боржника», навіть і того, що знаходиться в інших осіб. Метою позаконкурсного оспорення є повернення майна боржнику задля звернення на нього стягнення, тобто щоб кредитор опинився в тому становищі, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину. Належним способом є відновлення становища, яке існувало до порушення (п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України), і для повернення майна боржнику оспорення наступних правочинів (реєстраційних дій) щодо цього майна не вимагається. Аналогічна позиція наведена у постанові Великої Палати Верхового Суду від 04.02.2026 у справі № 910/6654/24.
Також Верховний Суд застосував цю правову позицію і в постанові від 18.05.2022 року у справі № 643/15604/17. Суд вказав, що ефективним способом захисту права інтересу кредитора за вимогою про повернення сторін у первісний стан, тобто відновлення становища, яке існувало до порушення (п.4 ч. 2 ст. 16 ЦК України), є повернення майна боржнику і для такого повернення оспорювання наступних правочинів (реєстраційних дій) щодо цього майна не вимагається.
Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених п. 1 ч. 7 ст. 37 цього Закону.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.
Отже, рішення суду про визнання недійсним документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав (у даному випадку акта приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу (фонду) ТОВ «ДЖІСМ-К+» від 11.07.2025) є достатньою підставою для державної реєстрації припинення права власності ТОВ «ДЖІСМ-К+» за недійсним правочином та одночасно підставою для повернення речових прав у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що вимога позивача про скасування рішень приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Полєжаєвої Г.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №№ 79884826, 79884834 від 13.07.2025, задоволенню не підлягає. 
Частинами 1, 3 ст. 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно з ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів відповідача та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.
Щодо розподілу судового збору за наслідками розгляду даної справи суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 3 028, 00 грн (2 422, 40 грн з урахуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору).
Приймаючи до уваги висновки суду про часткове задоволення позовних вимог (однієї вимоги немайнового характеру про визнання недійсним акта приймання-передачі), з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в рівних частинах по 1 211, 20 грн з урахуванням застосованого коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору при поданні до суду позовної заяви в електронній формі.
Керуючись ст. 74, 76-80, 129, 236 – 240 Господарського процесуального кодексу України, суд
В И Р І Ш И В:
1. Позовні вимоги задовольнити частково.
2. Визнати недійсним акт приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу (фонду) Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖІСМ-К+» від 11.07.2025, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Полєжаєвою Ганною Миколаївною, серія та номер: 736, 737, який укладено між засновником Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖІСМ-К+» громадянином України ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЖІСМ-К+».
3. Стягнути з гр. ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_7 ; РНОКПП НОМЕР_1 , д.н. ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські регіональні електромережі» (місцезнаходження: вул. Стеценка, 1-А, м. Київ, 04136; код ЄДРПОУ 23243188) 1 211, 20 грн судового збору.
4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖІСМ-К+» (місцезнаходження: вул. Ратушного Василя, буд. 96, м. Тетіїв, Білоцерківський р-н, Київська обл., 09801; код ЄДРПОУ 46068866) на користь Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські регіональні електромережі» (місцезнаходження: вул. Стеценка, 1-А, м. Київ, 04136; код ЄДРПОУ 23243188) 1 211, 20 грн судового збору.
5. В іншій частині позовних вимог відмовити.
6. Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Відповідно до ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 02.04.2026.

Суддя Л.В. Сокуренко