"06" квітня 2026 р. Справа № 363/7202/25 

ЗАОЧНЕ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 квітня 2026 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:
судді         Олійник С.В.,
за участі секретаря        Захарової Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вишгороді цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

01 грудня 2025 року ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики №75487837 від 06.06.2021 у розмірі 13 552 грн, а також судових витрат, що складаються зі сплаченого судового збору у розмірі 2 422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 500,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 06 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до первісного кредитора ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» з метою отримання грошової позики, у зв`язку з чим уклав договір позики №75487837 від 06.06.2021, ознайомився з умовами та правилами надання грошових коштів у позику та повністю погодився з ними. Відповідач отримав грошові кошти у розмірі 4 000 грн строком на 30 днів.19 листопада 2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» укладено договір факторингу №1911, відповідно до умов якого останнє набуло право грошової вимоги до боржників, у тому числі за договором позики №75487837 від 06.06.2021.03 квітня 2023 року між ТОВ «ФК «УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» укладено договір факторингу №030423-ФК, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до боржників, у тому числі за зазначеним договором позики.Позивач зазначає, що відповідач не виконав зобов`язання щодо повернення отриманих коштів та сплати процентів, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за договором позики №75487837 від 06.06.2021 у загальному розмірі 13 552 грн, з яких:4 000 грн — основна сума боргу; 9 552 грн — нараховані проценти за користування позикою.
Процесуальні дії та рішення у справі.
23 січня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та витребувано інформацію з АТ КБ «ПриватБанк» щодо виписки по картці.
06 квітня 2026 року протокольною ухвалою вирішено проводити розгляд справи у відсутності відповідача, в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи.
Позиції учасників справи.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце його проведення. В позовних вимогах просив розгляд справи здійснювати без її участі, не заперечував проти ухвалення заочного судового рішення, за наявності для того передбачених законодавством підстав.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується реєстром вихідної кореспонденції Вишгородського районного суду Київської області, трекінгом поштових відправлень Укрпошти, поштовими відправленнями з відміткою про повернення «адресат відсутній», оголошеннями про виклик в судове засідання на офіційному веб-порталі «Судова влада».
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 23.01.2023 у справі №496/4633/18 листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування.
Відповідно до інформації про підтверджене зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_1 останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч. 1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановляє заочне рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, враховуючи, що одночасно існують умови, щодо належного повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, про що постановлено ухвалу, яка відображена в протоколі судового засідання.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що всі сторони по справі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, зважаючи на наявність клопотання сторони позивача про розгляд справи за їх відсутності, а також враховуючи відсутність клопотань відповідача про відкладення судового розгляду, суд приходить до висновку про можливість здійснення судового розгляду за відсутності сторін по справі.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
06 червня 2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 укладено договір позики №75487837, відповідно до умов якого, позикодавець зобов`язався передати відповідачу грошові кошти на умовлений договором строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача, а відповідач зобов`язався повернути кошти та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики.
Підписанням зазначеного договору відповідач підтвердив, що ознайомився з повною інформацією про позикодавця та його послуги, а також погодився, що до моменту підписання договору позики він вивчив його умови та правила надання грошових коштів у позику.
Відповідно до договору позики: сума позики становить 4 000 грн; строк позики (строк договору) – 30 днів; базова процентна ставка – 1,99% на день.
Договір підписано електронним підписом з одноразовим ідентифікатором pWUTmDHxl1, наданим відповідачу 06.06.2021 року шляхом надсилання на його електронну пошту, що підтверджується довідкою про ідентифікацію.
Відповідно до платіжної інструкції №786f572a-eccb-4855-a95d-1883487a2270 від 06.06.2021 та довідки ТОВ «ФК «ФІНЕКСПРЕС» №КД-000067729/ТНПП від 27.10.2025 року, позикодавець ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передав відповідачу грошові кошти в розмірі 4 000 грн шляхом перерахування на банківський картковий рахунок № НОМЕР_1 .
Згідно відомостей із бази даних АТ КБ «ПриватБанк» банківський картковий рахунок № НОМЕР_2 належить ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 . З виписки по рахунку за період з 06.06.2021 року по 09.06.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 перераховано 06.06.2021 року кошти у сумі 4 000 грн.
Відповідно до договору факторингу №1911 від 19.11.2021 року (та додатків до нього), укладеного між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ», останнє набуло право грошової вимоги до фізичних осіб-боржників, у тому числі за договором позики №75487837 від 06.06.2021 року.
Відповідно до реєстру прав вимоги №3 від 19.11.2021 року ТОВ «ФК «УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» набуло права грошової вимоги до боржників, у тому числі до відповідача за договором позики №75487837 від 06.06.2021 року у розмірі 13 552 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 4 000 грн, заборгованість за процентами – 9 552 грн.
03 квітня 2023 року ТОВ «ФК «УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» уклали договір факторингу №030423-ФК від 03.04.2023 року (з додатками), за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб-боржників, у тому числі за договором позики №75487837 від 06.06.2021 року. 
Згідно з п. 5.2 зазначеного договору факторингу, перехід прав вимоги від клієнта до фактора за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання актів прийому-передачі реєстру заборгованостей, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників і набуває відповідних прав вимоги. Підписані сторонами акти прийому-передачі реєстру заборгованостей підтверджують факт переходу прав вимоги та є невід`ємними частинами договору.
Відповідно до реєстру заборгованості від 03.04.2023 року ТОВ «ФК «УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» набуло права грошової вимоги до боржників, у тому числі до відповідача, у розмірі 13 552 грн, з яких:заборгованість за тілом кредиту – 4 000 грн; заборгованість за процентами – 9 552 грн.
Згідно з розрахунком суми заборгованості ОСОБА_1 із зазначенням суми заборгованості, строку за який проводиться стягнення та відміткою стягувача про непогашення заборгованості за договором позики №75487837 від 06.06.2021 року, станом на 19.11.2025 заборгованість відповідача становить 13 552 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 4 000 грн; заборгованість за процентами – 9 552 грн.
Застосовані норма права.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Положенням ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За змістом ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Зазначені висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12, від 04.07.2018 року в справі №310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15.03.2023 року по справі №300/438/18.
У постанові Верховного Суду від 27.07.2021 року за №910/18943/20 зроблено висновок, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно ч. 1 ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Мотиви і висновки суду.
Підписавши договір позики, відповідач ОСОБА_1 добровільно погодився з його умовами, відповідно до яких отримав грошові кошти та зобов`язався повернути їх у тому ж розмірі, а також сплатити проценти за користування позикою. Вказаний правочин у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та недійсним не визнавався.
На виконання умов договору позики грошові кошти були перераховані на банківський картковий рахунок відповідача, визначений у договорі.
Оскільки відповідач не виконав зобов`язання щодо повернення суми позики, станом на 19.11.2025 утворилася заборгованість за тілом кредиту у розмірі 4 000 грн, яка підлягає стягненню на користь позивача.
Щодо стягнення процентів за користування позикою суд зазначає наступне.
Відповідно до умов договору позики № 75487837 від 06.06.2021, укладеного між первісним кредитором ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачем, останньому надано позику у розмірі 4 000 грн строком на 30 днів, тобто до 06.07.2021. За користування позикою встановлено процентну ставку у розмірі 1,99 % на день, яка є фіксованою.
Умовами договору не передбачено автоматичного або договірного продовження строку користування позикою, а матеріали справи не містять доказів його продовження.
Відтак первісний кредитор мав право на нарахування процентів виключно за період з 06.06.2021 по 06.07.2021 (30 календарних днів).
Розмір процентів за цей період становить 2 388 грн, що розраховується наступним чином:4 000 грн х 1,99 % = 79,60 грн на день;79,60 грн ? 30 днів = 2 388 грн.
Суд також враховує, що позивач, звертаючись до суду, не заявляв вимог про застосування статті 625 Цивільного кодексу України.
Нарахування та стягнення процентів за користування позикою поза межами погодженого сторонами строку суперечить положенням Цивільного кодексу України та усталеній практиці Верховного Суду.
За таких обставин суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики № 75487837 від 06.06.2021 у загальному розмірі 6 388 грн, з яких:4 000 грн — тіло позики; 2 388 грн — проценти за користування позикою.
Щодо судових витрат.
Представник позивача заявив клопотання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 500 грн, на підтвердження чого надано: договір про надання правничої допомоги №25-08/25/ФП від 25.08.2025, укладений між позивачем та адвокатом Ткаченком Ю.О., акт приймання-передачі справ на надання правничої допомоги, витяг з акта приймання-передачі наданої правничої допомоги №4-ФП, платіжну інструкцію кредитового переказу коштів №579939276.1 від 15.10.2025.
Згідно з витягом з акта приймання-передачі, вартість наданих правничих послуг становить 4 500 грн, до яких включено: вивчення матеріалів справи, їх аналіз, визначення правової позиції, аналіз судової практики та підготовка позовної заяви.
Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить із положень статті 137 ЦПК України, відповідно до якої витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, а за результатами розгляду справи такі витрати підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Згідно з частиною третьою статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема: зв`язок витрат із розглядом справи, їх обґрунтованість і пропорційність до предмета спору, поведінку сторін, стадію розгляду справи, а також вжиті заходи щодо досудового врегулювання спору.
Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи, обсягом виконаних робіт, витраченим часом, ціною позову та значенням справи для сторони.
Як зазначено у практиці Великої Палати Верховного Суду (постанова від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц), суд при визначенні суми відшкодування має враховувати критерії реальності, необхідності та розумності витрат, а не лише їх договірне визначення між адвокатом та клієнтом.
Аналогічний підхід висловлено Європейським судом з прав людини, який наголошує, що компенсації підлягають лише фактичні, необхідні та розумні витрати (зокрема, рішення у справах «East/West Alliance Limited проти України» та «Лавентс проти Латвії»).
Оцінивши подані докази, суд враховує, що справа є незначної складності, була розглянута у спрощеному провадженні, без участі представника позивача у судових засіданнях (за його заявою), а обсяг виконаних адвокатом робіт обмежувався підготовкою позовної заяви та аналізом документів.
За таких обставин суд дійшов висновку, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу не повною мірою відповідає критеріям розумності та співмірності, у зв`язку з чим підлягає зменшенню до 2 000 грн як фактично обґрунтованого та необхідного розміру.
Відповідно до частин першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати у разі часткового задоволення позову розподіляються між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з платіжною інструкцією №579932657.1 від 19.02.2025 позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.
Із 13 552 грн позовних вимог, з яких судом задоволено 6 388 грн, що становить 47 %, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір у розмірі 1 38,53 грн (2 422,40 х 47%) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 115 грн (4 500,00 х 47 %), а інша частина судових витрат покладається на позивача.
Керуючись ст.ст. 258, 263-265, 268, 279, 280, 282 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованість у розмірі 6 388,00 гривень, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 138,53 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 115,00 гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ», адреса місцезнаходження: 08205, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Садова, буд. 31/33; код ЄДРПОУ – 43311346.
Відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_4 .

Суддя     С.В. Олійник