Дата документу 24.02.2026 Справа № 322/911/22

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №322/911/22  Головуючий у 1-й інстанції: Губанов Р. О.
Провадження № 22-ц/807/620/26  Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого,судді-доповідача  суддів:    за участю секретаря  	Подліянової Г.С., Кухаря С.В., Полякова О.З.,  Волчанової І.М.,  	

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , представника, адвоката Ведмедовської Ганни Олексіївни на ухвалу Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 25 грудня 2025 року про відмову відновлення провадження та заміні сторони у виконавчому провадженні  за заявою ОСОБА_1 про відновлення провадження та заміні сторони у виконавчому провадженні у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, - 

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні та відновлення провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики.

В обґрунтування заяви вказала, що рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 18 квітня 2023 року, яке залишено без змін Постановою. Запорізького апеляційного суду від 18 липня 2023 року у справі №322/911/22 був частково задоволений позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договорами позики. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договорами позики борг на загальну суму 624 816,24 грн, судовий збір у розмірі 3813,39 грн.
Ухвалою Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 02 грудня 2022 року було забезпечено позов, а саме було накладено арешт на земельні ділянки, площею 7,23 га, кадастровий номер № 232368855900:10:006:0016 та земельну ділянку площею № 7,23 га, кадастровий номер №2323685900:10:006:60017, які розташовані на території Софіївської сільської ради, Новомиколаївського району Запорізької області та належали на праві приватної власності ОСОБА_3 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІV-ЗП №030307, виданого головою Новомиколаївської РДА 30 липня 2004 року, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 6891.

Зазначена ухвала залишена без змін Постановою Запорізького апеляційного суду від 28 березня 2023 року.

На виконання вказаного рішення суду, 03 серпня 2023 року Новомиколаївським районним судом Запорізької області видано виконавчий лист, який ОСОБА_2 07.08.2023 отримав за своєю заявою в приміщенні суду першої інстанції. 

31.08.2023 приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Безмагоричних М.А. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження з його примусового виконання.

Постановою приватного виконавця Безмагоричних М.А від 15 вересня 2021 року було описано та накладено арешт на належні ОСОБА_3 земельні ділянки з кадастровими номерами № 232368855900:10:006:0016, №2323685900:10:006:60017

У період, коли діяльність приватного виконавця була не припинена, останній вчинив дії щодо продажу нерухомого майна, а саме вищезазначених земельних ділянок на електронних торгах.

14 лютого 2024 року приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Дмитрієвою Н.П. ОСОБА_2 видані свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів ( аукціону) та проведено державну реєстрацію права власності на земельні ділянки за ОСОБА_2 . 

На переконання заявниці, виконавець вчинив дії щодо продажу нерухомого майна, а саме земельних ділянок з кадастровими № 2323685900:10:006:0017 і №2323685900:10:006:0016 на електронних торгах, при виконанні яких допустився ряду грубих та недопустимих порушень норм чинного законодавства.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Натомість за життя ці земельні ділянки він заповів заявниці ОСОБА_1 .. Під час оформлення права власності на згадані земельні ділянки заявниця виявила, що вони незаконно вибули зі власності померлого ОСОБА_3 ..

ОСОБА_1 звернулася із відповідною скаргою на незаконність дій привтного виконавця Безмагоричних Н.С. до Міністерства юстиції України, яку фактично не розглянуло. Втім вказаним Міністерством рекомендовано вчинити дії щодо заміни сторони у виконавчому провадженні.

Відповідно до постанови приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Безмагоричних М.А.від 26.06.2024, виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа №322/911/22, виданого Новомиколаївським районним судом Запорізької області 03.08.2023, закінчено, на підставі п.9 ч.1 ст.39,ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», з тих підстав, що сума боргу, витрати виконавчого провадження, основна винагорода приватного виконавця стягнуто в повному обсязі. 

На підставі вищевикладеного просила суд відновити виконавче провадження № 77658083 і замінити сторону у ньому (боржника) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у справі №322/911/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, на правонаступника, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 25 грудня 2025 року відмовлено у задоволені заяви ОСОБА_1 у заміні сторони у виконавчому провадженні та відновлення провадження у справі №322/911/22.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Ведмедовська Ганна Олексіївна подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 25 грудня 2025 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначала про те, що суд першої інстанції не дослідив зібрані у справі докази та не встановив обставини, які мають суттєве значення. Суд не взяв до уваги, що з метою реалізації права на оскарження дій виконавця, ОСОБА_1 змушена втретє звертатися до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження та відновлення провадження. При цьому, у третій заяві заявниця тезисно зазначила виявленні нею правопорушення виконавця (хоча такі правопорушення були зазначені в скарзі, адресовані Міністерству юстиції, яка в матеріалах справи наявна).  Також зауважила, що більш конкретно щодо протиправності дії вона зазначе вже після її заміни у виконавчому провадженні при подачі відповідної скарги. Вважає, що норми статті 442 ЦПК України передбачають, як заміну сторони у виконавчому провадженні її правонаступником так і заміну боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження, а отже може бути проведено на будь-якій стадії процесу, що узгоджується з позицією викладеною в постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 6-1355/10. Отже, заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведено на будь-якій стадії процесу. Вищевказане чинне процесуальне законодавство не зобов`язує заявника до даної заяви подавати доводи та докази протиправних дій виконавця. Разом з тим, такий обов`язок виникає при реалізації права на подання скарги на дії виконавця. Натомість, таке право у неї виникне лише після відновлення провадження та заміни боржника. Постановляючи ухвали суду (від 17.11.2025, від 01.12.2025 та від 25.12.2025), суд першої інстанції діяв абсолютно всупереч своїй попередній поведінці. Адже, кожна з наступних ухвал, з одного й того питання, має зовсім інший зміст.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. 

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що заявниця фактично констатує наявність порушень в діях приватного виконавця, водночас не просить витребувати і дослідити матеріали виконавчого провадження, перевірити законність виконавчих дій чи процесуальних рішень виконавця, отримати пояснення від приватного нотаріуса, або ж стягувача (представника) тощо. Доказів того, що приватним виконавцем вчинені ті чи інші порушення (зокрема перелік яких вказані у заяві) заявником не надано, вказані нею обставини, судом наразі не встановлені як факт. Заява взагалі не містить вимог чи прохань про визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності приватного виконавця, а зводиться до формального прохання відновити виконавче провадження і замінити сторону у ньому. Суд також зауважив, що іншою метою для звернення із даною заявою може бути отримання судового рішення, яке має преюдиційне значення, щодо встановлених в ньому фактів, обставин та правових висновків, які набрали б законної сили, і були обов`язковими для суду при розгляді іншої справи з тими самими учасниками (або їх правонаступниками), що б звільняло ці обставини від повторного доказування, зокрема в контексті рішень, дій чи бездіяльності приватного виконавця, втім ця мета також не дає підстав для задоволення заявлених вимог, адже як вже зазначалось, порушення в діях приватного виконавця наразі судом не встановлені, оскільки ці обставини не перевірялись. Враховуючи вказані обставин суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів представника заявника, тому у задоволенні заяви слід відмовити.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитись, виходячи з наступного. 

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 18 квітня 2023 року, яке залишено без змін Постановою. Запорізького апеляційного суду від 18 липня 2023 року у справі №322/911/22 частково задоволений позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договорами позики. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договорами позики борг на загальну суму 624 816,24 грн, судовий збір у розмірі 3813,39 грн (т. 2 а.с. 52-60).

Ухвалою Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 02 грудня 2022 року було забезпечено позов, а саме було накладено арешт на земельні ділянки, площею 7,23 га, кадастровий номер № 232368855900:10:006:0016 та земельну ділянку площею № 7,23 га, кадастровий номер №2323685900:10:006:60017, які розташовані на території Софіївської сільської ради, Новомиколаївського району, Запорізької області та належали на праві приватної власності ОСОБА_3 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІV-ЗП № 030307, виданого головою Новомиколаївської РДА 30 липня 2004 року, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 6891.

Зазначена ухвала залишена без змін Постановою Запорізького апеляційного суду від 28 березня 2023 року. 

На виконання вказаного рішення суду, 03 серпня 2023 року Новомиколаївським районним судом Запорізької області видано виконавчий лист, який ОСОБА_2 07.08.2023 отримав за своєю заявою в приміщенні суду першої інстанції (т.2 а.с.66,74). 

31.08.2023 приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Безмагоричних М.А. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження №ВП 72658083 з його примусового виконання (т.2 а.с.105).

Постановою виконавця від 15.09.2023 у вказаному виконавчому провадженні описано та накладено арешт на належні (на той час) ОСОБА_3 земельні ділянки з кадастровими номерами № 2323685900:10:006:0017 і № 2323685900:10:006:0016 .

14.02.2024 приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Дмитрієвою Н.П. ОСОБА_2 видані свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та проведено державну реєстрацію права власності на земельні ділянки за ОСОБА_2 (т.2 а.с.106-107,109-110). 

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 19.04.2024 (т.2 а.с.84). 

ОСОБА_3 за життя заповів вказані земельні ділянки ОСОБА_1 (т.2 а.с.85).

Відповідно до постанови приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Безмагоричних М.А.від 26.06.2024, виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа №322/911/22, виданого Новомиколаївським районним судом Запорізької області 03.08.2023, закінчено, на підставі п.9 ч.1 ст.39,ст.40 Закону України «Про виконавче провадження». Постановою встановлено, що сума боргу, витрати виконавчого провадження, основна винагорода приватного виконавця стягнуто в повному обсязі (т.2 а.с.73). 

ОСОБА_1 заявляє, що саме під час оформлення права власності на вищевказані земельні ділянки вона виявила, що за життя ОСОБА_3 незаконно вибули його земельні ділянки. За наслідком чого, одразу після отримання такої інформації, остання звернулася із відповідною скаргою до Міністерства юстиції України (т.2 а.с.129-132). 

Листом від 03.09.2025 №126346/К-18578/20.4.1 Міністерство юстиції України повідомило, що з відомостей автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що на виконанні у приватного виконавця перебувало виконавче провадження № 72658083 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 03.08.2023 Новомиколаївським районним судом Запорізької області у справі № 322/911/22. Боржником у цьому виконавчому проваджені є ОСОБА_3 , стягувачем – ОСОБА_2 . При цьому зазначено, що ОСОБА_1 не є стороною виконавчого провадження № 72658083. Відомості про постановлення Новомиколаївським районним судом Запорізької області ухвали про заміну сторони виконавчого провадження № 72658083 її правонаступником в Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутні (т.2 а.с.128). 
Ухвалою Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 17.11.2025 ЄУ 322/911/22, провадження № 6/322/9/25) відмовлено у задоволенні заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні поданою в інтересах ОСОБА_1 її представницею адвокаткою Ведмедовською Г.О. (номер судового рішення в ЄДРСР 131844879).
Ухвалою Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 01.12.2025 ЄУ 322/911/22, провадження № 6/322/11/25) відмовлено у задоволенні заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні та відновлення провадження поданою в інтересах ОСОБА_1 її представницею адвокаткою Ведмедовською Г.О. (номер судового рішення в ЄДРСР 132238749).

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (частина перша статті 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові від 18 січня 2022 року у справі № 34/425, провадження № 12-69гс21, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладених у постанові від 15 вересня 2021 року у справі № 727/9430/13-ц, провадження № 61-10801св21, щодо порядку здійснення заміни сторони виконавчого провадження правонаступником, згідно з яким за відсутності відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є можливою.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначала, що заміна сторони виконавчого провадження правонаступником у виконавчому провадженні, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. При цьому на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.

Разом із цим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10, провадження № 14-197цс21, уточнила висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13, щодо можливості заміни сторони виконавчого провадження, якщо таке закінчено. 

Зокрема, у пунктах 80, 81, 84, 86, 90, 92, 94 та 97 указаної постанови Велика Палата Верховного Суду вказала, що на стадії виконання судового рішення як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони у виконавчому провадженні як юридичному процесі правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 442 ЦПК України з урахуванням підстав, визначених статтею 55 ЦПК України. У цьому випадку норми статті 442 ЦПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва у виконавчому провадженні, застосовуються разом з нормами статті 55 ЦПК України.

Натомість, як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється на підставі статті 55 ЦПК України, а в окремих випадках також на підставі частини п`ятої статті 442 ЦПК України. Відповідно, тільки до закінчення виконавчого провадження можна ставити питання про заміну сторони виконавчого провадження, а якщо виконавче провадження закінчене, то заміна відповідної сторони цього виконавчого провадження правонаступником є неможливою без його відновлення відповідно до умов законодавства.

Вчинення процесуальних дій безпосередньо в межах виконавчого провадження як юридичного процесу, спрямованих на виконання судового рішення, можливе лише за умови відкритого виконавчого провадження.

Наслідком закінчення виконавчого провадження є те, що виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» (абзац другий частини першої статті 40 цього Закону), зокрема, у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу буде визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку (частина перша статті 41 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частиною першою статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється саме для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України, в межах стадій судового процесу.

Ураховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони справи (стягувача у виконавчому документі) в цьому контексті є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження. За відсутності підстав відновлення виконавчого провадження, яке було закінчене, досягнення цієї процесуальної мети неможливе. Тому разом із заявою щодо правонаступництва, якщо виконавче провадження закінчене, заявник має здійснювати процесуальні дії (наприклад, оскаржити постанову про закінчення виконавчого провадження), спрямовані на відновлення виконавчого провадження, а суд має оцінювати ці питання в комплексі.

Тобто, у випадку закінчення виконавчого провадження заявник, що звертається з заявою про заміну сторони виконавчого провадження, повинен поставити перед судом питання щодо відновлення виконавчого провадження (оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження). За відсутності підстав для відновлення закінченого виконавчого провадження відсутні й підстави для процесуального правонаступництва.

Отже, не можна замінити сторону виконавчого провадження, яке було закінчене, якщо не існує підстав для відновлення виконавчого провадження, з приводу чого особа має звернутися до суду, надавши переконливі аргументи щодо такого відновлення.

Для вирішення питання щодо заміни сторони у виконавчому провадженні вирішальним є встановлення наявності відкритого виконавчого провадження, в якому ставиться таке питання.

У справі, яка апеляційним судом переглядається, судом першої інстанції вірно встановлено, що на час розгляду заяви ОСОБА_1 про відновлення виконавчого провадженні № 72658083 та заміну у виконавчому провадженні ( боржника) ОСОБА_3 у справі № 322/911/22 з позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення бору на правонаступника ОСОБА_1 виконавче провадження з виконання виконавчого листа від 03 серпня 2023 року у справі № 322/911/22 було закінчено.

Зокрема, приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Безмагоричних М.А. 26 червня 20024 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП№ 7265803 з примусового виконання виконавчого листа № 322/911/22, виданого Новомиколаївським районним судом Запорізької області 03 серпня 2023 року, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики на загальну суму у розмірі 624 816, 24 грн та судовий збір в сумі 3813,39 грн на підставі п. 9 частини першої статті 39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що сума боргу, витрати виконавчого провадження, основну винагороду приватного виконавця стягнуто в повному обсязі (т.2 а.с.73).

Заявник вказував, що земельні ділянки, площею 7,23 га, кадастровий номер № 232368855900:10:006:0016 та земельну ділянку площею № 7,23 га, кадастровий номер №2323685900:10:006:60017, які розташовані на території Софіївської сільської ради, Новомиколаївського району Запорізької області ОСОБА_3 заповів ОСОБА_1 на підставі заповіту від 21 квітня 2021 року посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Хамули Н.Г. ( т. 2 а.с. 65)

Спадкова справа після смерті ОСОБА_3 заведена у приватного нотаріуса Кравченко О.М. Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області за номером 49/2024 .
Однак 28 жовтня 2024 року нотаріус видав ОСОБА_1 постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. Також нотаріусом було роз`яснено про право на звернення за захистом прав до суду. 

11 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Новомиколаївського районного суду Запорізької області з позовом про визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом на вищезазначені земельні ділянки, однак, під час судового розгляду даної справи їй стало відомо про те, що приватний виконавець Безмагоричних М.А. за життя ОСОБА_3 відкрив виконавче провадження № 72658083 щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості та організував аукціон на вищезазначені земельні ділянки та передав їх у власність стягувачу ОСОБА_2 .

Оскільки ОСОБА_1 вважала, що у померлого ОСОБА_3 вищезазначені земельні ділянки вибули незаконно вона звернулася зі скаргою до Міністерства юстиції України щодо діяльності приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Безмагоричних М.А., однак у вересні 2025 року ОСОБА_1 отримала листа від Міністерства юстиції України в якому зазначено, що остання не є стороною виконавчого провадження № 72658083, відомості про заміну сторони виконавчого провадження правонаступником в Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутні. З даних підстав Міністерство юстиції України фактично не розглянуло скаргу по суті, однак рекомендувало вчинити дії щодо заміни сторони у виконавчому провадженні. ( т. 2 а.с. 1370.

Вона двічі зверталася до Новомиколаївського районного суду про заміну сторони у виконавчому провадженні, проте ухвалою Новомиколаївського районного суду від 17.11.2025 року та від 01.12.2025 у задоволенні її заяви було відмовлено.

Слід зауважити, що в зазначеній заяві, яка є предметом цього судового розгляду заявник зазначила виявленні нею правопорушення щодо діяльності приватного виконавця Безмагоричних М.А. у виконавчому провадженні ВП № 72658083, додала ряд документів, які були прийняті приватним виконавцем в межах виконавчого провадження, та більш детально зазначила такі порушення у скарзі, адресованій Міністерству юстиції України, яка додана до заяви та міститься в матеріалах справи (т.2 а.с.169- 173).

Тобто, заявник разом із заявою щодо відновлення провадження та заміни сторони у виконавчому провадженні правонаступником фактично здійснила процесуальні дії (зазначила неправомірні дії приватного виконавця у виконавчому провадженні ВП № 72658023, в тому й числі і незаконність постанови про закінчення виконавчого провадження), які спрямовані на відновлення виконавчого провадження, проте суд ці питання в комплексі не оцінив, та прийшов до помилкового висновку, зазначивши, що заявник не просить витребувати і дослідити матеріали виконавчого провадження дій чи процесуальних рішень приватного виконавця та ін. 

Натомість, в матеріалах справи також містяться фактично всі постанови, які були прийняті приватним виконавцем Безмагоричних М.А. в межах виконавчого провадження №72658083, інформація про виконавче провадження, які містяться в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень (т.2 а.с.105-110) проте, вчиненим діям приватного виконавця відповідно до закону, щодо прийняття ним відповідних документів в межах виконавчого провадження, судом першої інстанції не надана правова оцінка.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, чого судом першої інстанції зроблено не було.

Крім того, слід зауважити, що відповідно до статті 447 ЦПК України (в редакції, яка діяла на момент звернення до суду зі скаргою) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Отже, право на звернення до суду із скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, мають лише сторони виконавчого провадження.

До аналогічних висновків прийшов Верховний Суд у постанові від від 14 січня 2026 року у справі № 2-322/2003, провадження № 61-5124 св.

Оскільки ОСОБА_1 не є стороною виконавчого провадження, тому скарга на постанову приватного виконавця Безмагоричних М.А. про закінчення виконавчого провадження від 26 червня 2024 року, щодо законності інших його дій не підлягає розгляду в порядку, передбаченому Розділом VII ЦПК України, тому колегія суддів приходить до висновку, що оскільки виконавче провадження закінчено, тому заявник повинен здійснювати процесуальні дії (оскаржити постанову про закінчення виконавчого провадження), спрямовані на відновлення виконавчого провадження разом із заявою щодо правонаступництва, а суд має оцінювати ці питання в комплексі.

До аналогічного висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 07 травня 2025 року у справі № 755/19844/17, провадження № 61-2630 св25.

Оскільки суд першої інстанції фактично не перевірив доводів заяви ОСОБА_1 , що є предметом розгляду у цій справі щодо діяльності приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Безмагоричних М.А. в межах виконавчого провадження № 72658083, в тому й числі зазначених нею допущених приватним виконавцем порушень, щодо прийняття ним постанови про закінчення виконавчого провадження, не надав цим доводам ніякої правової оцінки, що свідчить про те, що суд першої інстанції не сприяв ОСОБА_1 в реалізації нею прав, передбачених цим Кодексом ( п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України), тому колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала не може бути законною та обгрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права, отже вона підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. 

Аргументи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції повинен був замінити сторону правонаступником, після чого у заявника виникає право на подання скарги на дії виконавця, не заслуговують на увагу. В даній справі відсутні підстави для заміни сторони виконавчого провадження правонаступником, що правильно зазначено судом першої інстанції, оскільки на сьогодні відсутнє відкрите виконавче провадження за виконавчим листом № 322/911/22 виданого Новомиколаївським районним судом Запорізької області від 03 серпня 2023 року. 

До аналогічного висновку дійшла Велика Палата у постанові від 08 лютого 2022 року в справі № 2-7763/ 10 ( провадження № 134-197 цс21). Велика Палата Верховного Суду у зазначеній постанові, уточнила висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13, щодо можливості заміни сторони виконавчого провадження, якщо таке закінчено. Зазначивши, що  тільки до закінчення виконавчого провадження можна ставити питання про заміну сторони виконавчого провадження, а якщо виконавче провадження закінчене, то заміна відповідної сторони цього виконавчого провадження правонаступником є неможливою без його відновлення відповідно до умов законодавства.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За правилами частини п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України однією з підстав для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали. 

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, скасувати ухвалу суду першої інстанції як таку, що ухвалена з порушенням норм процесуального права, з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. 

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд, - 

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , представник, адвоката Ведмедовської Ганни Олексіївни – задовольнити частково

Ухвалу Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 25 грудня 2025 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції для продовження розгляду. 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 25 лютого 2026 року.

Головуючий, суддя 	Суддя	Суддя	
Подліянова Г.С.	Кухар С.В. 	Поляков О.З.