Справа № 277/1617/25
РІШЕННЯ
іменем України

"11" лютого 2026 р.     с-ще Ємільчине

Ємільчинський районний суд Житомирської області
в складі: головуючого судді  Заполовського В.В.
за участю секретаря с/з   Дідус Т.В.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, відповідно до вимог ст.247 ч.2 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

в с т а н о в и в:

ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в розмірі 20850 грн., яка складається з: 2000 грн. – суми кредиту; 13050 грн. - суми процентів за користування кредитом; 4800 грн. – нарахованих позивачем процентів за 96 календарних днів; 1000 грн. – штрафних санкцій, судовий збір в розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 10000 грн.
Вимоги мотивує тим, що 04.02.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір №4359568 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого кредитор зобов`язується надати клієнту грошові кошти у гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені кредитним договором.
ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за договором кредиту виконало в повному обсязі.
25.10.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК» Фінтраст Капітал» укладено договір факторингу №25/10/2024, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК» Фінтраст Капітал».
Всупереч умовам кредитного договору відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав та загальний розмір заборгованості становить 20850 грн., яка складається з: 2000 грн. – суми кредиту; 13050 грн. - суми процентів за користування кредитом; 4800 грн. – нарахованих позивачем процентів за 96 календарних днів; 1000 грн. – штрафних санкцій.
Позивач також зазначив, що при подачі позову ним було сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 10000 грн.
12.01.2026 року по справі було відкрито провадження та розгляд справи призначено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розглянути справу у його відсутності.
Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав частково, лише про стягнення з нього тіла кредиту, зазначивши, що він є військовослужбовцем, просив справу розглянути без його участі.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Матеріалами справи встановлено, що 04.02.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4359568, відповідно до п.1.2 якого товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту (загальний розмір) складає 2000 грн.
Строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів – кожні 30 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком №1 до цього договору (п.1.3 договору).
Відповідно до п.1.4 кредитного договору тип процентної ставки – фіксована. Стандартна процентна ставка становить 2,50% в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього договору.
Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 20000 грн. (п.1.6 договору).
Згідно п.2.1 кредитного договору кредит надається товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № НОМЕР_1 .
Відповідно до п. п. 2.2, 2.5 договору дата надання кредиту 04.02.2024 року або 05.02.2024 року. Кредит вважається погашеним в день отримання товариством коштів в погашення заборгованості за кредитом.
Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт» (п.3.1 договору).
Згідно п.4.1 сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно з графіком платежів.
П.4.6 кредитного договору передбачено, що клієнт здійснює платежі за договором у розмірі та у строки визначені цим договором. У разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за цим договором у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у черговості згідно зі ст.19 ЗУ «Про споживче кредитування», а саме: у першу чергу здійснюються платежі з повернення простроченої суми кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; у другу чергу сплачується сума кредиту та проценти за користування кредитом; у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору.
П.5.1 кредитного договору передбачено, що товариство має право вимагати від клієнта повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та виконання всіх інших встановлених договором зобов`язань.
Даний договір відповідно до п.9.7 підписаний клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
З Додатку №1 до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4359568 від 04.02.2024 року, що є Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, слідує, що ОСОБА_1 видається кредит у сумі 2000 грн. на 360 днів – з 04.02.2024 року до 28.01.2025 року, проценти за користування кредитом за вказаний період становлять 16506 грн., загальна вартість кредиту – 18506 грн.
Даною Таблицею визначено суму періодичних платежів, які йдуть на погашення процентів за користування кредитом, а останній платіж на погашення відсотків та тіла кредиту.
Таким чином Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит передбачено дату видачі кредиту, періодичність сплати кредитних коштів, які складаються із суми погашення кредиту, процентів за користування кредитом, загальної вартості кредиту.
Кредитний договір, Таблиця обчислення загальної вартості кредиту підписані ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Аналогічні положення зазначені і в паспорті споживчого кредиту, з якими ознайомився ОСОБА_1 , що підтверджується його електронним підписом.
ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, що не заперечив відповідач.
З розрахунку заборгованості за договором №4359568 від 04.02.2024 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту, складеного ТОВ «Лінеура Україна», слідує, що ОСОБА_1 погашення заборгованості не здійснював і станом на 25.10.2024 року загальна сума заборгованості становить 16050 грн., яка складається з: 2000 грн. – заборгованості по тілу кредиту; 13050 грн. – заборгованості по відсотках; 1000 грн. – штрафні санкції.
25.10.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» (Клієнт) та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» (Фактор) укладено договір факторингу №25/10/2025, згідно умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб – боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.
Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною договору.
Згідно п.1.2 договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається після підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно Додатку №2 та надходження ціни продажу у повному обсязі на рахунок клієнта, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги.
Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників за Договором факторингу №25/10/2024 від 25.10.2024 року фактор та клієнт уклали даний акт про те, що клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників кількістю 6091, після чого з урахуванням умов договору факторингу від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості до боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей.
Згідно Реєстру боржників від 25.10.2024 року клієнт відступає фактору право вимоги заборгованостей до боржників на умовах передбачених договором факторингу №25/10/2024 від 25.10.2024 року, ОСОБА_1 є боржником за кредитним договором №4359568, сума заборгованості становить 16050 грн.
Згідно розрахунку заборгованості за кредитом по кредитному договору №4359568 від 04.02.2024 року, складеного ТОВ «Лінеура Україна», ОСОБА_1 в період з 04.02.2024 року по 21.10.2024 року погашення заборгованості не здійснював та має заборгованість по процентах за цей період в сумі 16050 грн.
Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги);  правонаступництва;  виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем);  виконання обов`язку боржника третьою особою.
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.
Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
З правової позиції висловленої Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15 слідує, що за змістом вказаних вище положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.
Згідно розрахунку заборгованості за кредитом по кредитному договору №4359568 від 04.02.2024 року, складеного ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», ОСОБА_1 за період з 26.10.2024 року по 29.01.2025 року нараховано проценти в розмірі 4800 грн.
Таким чином, матеріалами справи встановлено, що між сторонами виникли кредитні відносини, що підтверджується кредитним договором та договором факторингу. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого в нього виникла заборгованість по кредиту, яка складається з тіла кредиту, процентів та штрафних санкцій. 
Разом з тим, відповідачем ОСОБА_1 було надано суду копію посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 01.05.2024 року, згідно якого останній має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – учасників бойових дій, та ксерокопію довідки т. в. о. начальника штабу-заступника командира військової частини НОМЕР_3 №1200 від 09.04.2024 року, з якої слідує, що солдат ОСОБА_1 з 18 жовтня 2023 року перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_3 .
Згідно з п.19 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до осіб, які належать до учасників бойових дій, належать військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані, добровольці Сил територіальної оборони) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, особи, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань виконання військового обов`язку та ведення військового обліку» від 30.03.2021 №1357-IX, який набрав чинності 23.04.2021 пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладено в новій редакції: «15. Військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються».
Останніми змінами, які набрали чинності 19.08.2022, пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено словами «крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля».
Відповідно до абз.5 ст.1 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Вирішуючи питання щодо меж дії особливого періоду у розумінні Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.08.2020 у справі №813/402/17 дійшла висновку, що навіть за не введення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи. Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.
На підставі Указу Президента України від 17.03.2014 №303/2014 «Про часткову мобілізацію» з 18.03.2014 в Україні розпочався особливий період. Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022, який продовжувався і діє на час розгляду справи. Тобто, введення та продовження строку воєнного стану у зв`язку із триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України було визначено в законодавчому порядку і є особливим періодом.
Зважаючи на те, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в Збройних Силах України, суд вважає, що він має право на визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» пільги, гарантії та компенсації, зокрема, на звільнення від обов`язку сплачувати проценти за користування кредитом, штрафні санкції та пеню за невиконання зобов`язань за кредитним договором.
При цьому п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.
Наведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду від 26.12.2018 у справі №522/12270/15, від 14.05.2021 у справі №502/1438/18, від 24.02.2022 у справі №591/4698/20, від 12.05.2022 у справі №336/512/18, від 18.01.2023 у справі №642/548/21.
Застосування приписів п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» обумовлено самим фактом наявності статусу військовослужбовця у конкретної особи, яка несе відповідальність перед банківською установою, їх застосування є обов`язком суду та жодним чином не обумовлено відомостями про обізнаність банку щодо наявності в особи спеціального статусу.
Положення п.15 ст.14 Закону не обмежують своє застосування виключно щодо позичальників за кредитними зобов`язаннями, поширюють свою дію на усі випадки нарахування санкцій та процентів за невиконання будь-яких зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, в тому числі банками.
Таким чином, матеріалами справи встановлено, що відповідач ОСОБА_1 має статус військовослужбовця Збройних Сил України, а тому на нього поширюються пільги, передбачені п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто до нього не може застосовуватися відповідальність у виді штрафних санкцій і пені за невиконання зобов`язань за користування кредитом, а також у нього відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом та комісії.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» підлягає стягненню за кредитним договором №4359568 від 04.02.2024 року лише тіло кредиту у сумі 2000 грн.
Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, судові витрати суд стягує з відповідача на користь позивача пропорційно задоволених вимог згідно ст.141 ЦПК України. Позовні вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» суд задовольняє на 9,59%.
Враховуючи наведене, сума судового збору, що має бути стягнута з відповідача на користь позивача становить 232,31 грн. (2422,40 х 9,59% = 232,31 грн.)
Згідно положень п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Судові витрати позивача на професійну правничу допомогу становлять 10000,00 грн., які підтверджуються: договором №10/12-2024 про надання правової допомоги від 10.12.2024 року; заявкою №13009 від 05.11.2025 року на виконання доручення до договору №10/12-2024 від 10.12.2024 року; ксерокопією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №9422/10; ксерокопією ордеру на надання правничої допомоги ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал»; рахунком на оплату №13009-04/12-2025 від 04.12.2025 року.
Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у Постанові по справі №178/1522/18, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
З огляду на умови договору про надання правової допомоги, виконані роботи адвокатом, суд дійшов висновку, що в даній справі витрати на правову допомогу підлягають задоволенню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 959 грн.
На підставі ст.ст.11, 212, 509, 525, 526, 626, 628, 633, 638, 1048, 1049, 1054 ЦК України, постанови Верховного Суду України від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15, та керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» (код ЄДРПОУ 44559822, юридична адреса: 03045, м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, 27, приміщення 2) заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №4359568 від 04.02.2024 року в сумі 2000 (дві тисячі) грн., яка складається з: 2000 грн. – тіла кредиту, сплачений при подачі позовної заяви судовий збір в розмірі 232 (двісті тридцять дві) грн. 31 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 959 (дев`ятсот п`ятдесят дев`ять) грн., а всього кошти в сумі 3191 (три тисячі сто дев`яносто одна) грн. 31 коп., відмовивши у задоволенні решти позовних вимог за безпідставністю.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя	  	В.  В.  Заполовський