154/5065/25 
2/154/446/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.04.2026 Володимирський міський суд Волинської області під головуванням судді Пустовойт Т.В., при секретарі судового засідання Мазій І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
У С Т А Н О В И В :
16.12.2025 в провадження Володимирського міського суду Волинської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») представник позивача – Старинець М.О. до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 09.10.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (далі - ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №314730572, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача.
28.11.2018 ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №314730572.
03.01.2019 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №20190103 у відповідності до умов якого клієнт відступило за плату фактору права вимоги до боржників, вказані у Реєстрі боржників, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло права такої вимоги.
Відповідно до Реєстру прав вимоги від 28.05.2020 до договору факторингу №20190103 від 03.01.2019 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 12365грн, з яких 5000грн – сума заборгованості за основною сумою боргу; 7365грн - сума заборгованості за відсотками.
Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов,язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки позивача ні на рахунки попереднього кредитора.
В разі сплати відповідачем коштів на рахунок первісного кредитора, відповідно до вимог п.5.1.3 договору факторингу, вони б були перераховані на рахунки ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».
Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором №314730572 від 09.10.2019 в розмірі 12365грн, з яких 5000грн – сума заборгованості за основною сумою боргу; 7365грн - сума заборгованості за відсотками, яку представник позивача просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», а також понесені судові витрати.
Ухвалою судді Володимирського міського суду Волинської області від 02.01.2026 відкрито провадження в справі. Призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження.
Представник позивача в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Просив провести розгляд за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
Відповідач скористався своїм процесуальним правом, направив до суду відзив в якому вказав, що посилаючись на вимоги ч.3 ст.267 ЦК, просить застосувати строки позовної давності та відмовити у позові, оскільки право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до позивача 28.05.2020, отже не пізніше вказаної дати позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права та мав можливість звернутись до суду за його захистом. При цьому, підстави для переривання або поновлення строку позовної давності відсутні. Також направив заперечення на відповідь на відзив, де зазначив, що договір укладено 09.10.2019, строк дії договору сплив 16.10.2019, жодних платежів за договором не проводилось, а отже право звернення до суду з вимогою у позивача виникло з 17.10.2019 і саме з цієї дати розпочався перебіг трирічного строку позовної давності. На момент введення воєнного стану 24.02.2022 строк позовної давності ще не сплив в позивач мав можливість звернутись до суду протягом семи місяців 23 днів. Щодо заяви про реструктуризацію, якщо вважати це дією про визнання боргу, вона була вчинена в період, коли перебіг позовної давності було зупинено, а отже не могла перервати строк. Також вважає, що заява про реструктуризацію не є безумовним визнанням боргу.
Представник позивача, скориставшись своїм процесуальним правом, направив до суду відповідь на відзив, в якій зауважив, що ЗУ від 15.03.2022 за №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо норм на період дії воєнного стану» вніс зміни до ЦК, що строків давності. Так Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК доповнено п.19. Нова норма передбачає, що на період дії воєнного стану і надзвичайного стану продовжуються строки, установлені нормами ЦК. Воєнний стан в Україні діє з 24.02.2022 дотепер на підставі ряду нормативних актів. Таким чином, на момент подачі позовної заяви строки позовної давності, передбачені ЦК України, продовжуються на період воєнного стану, а тому строк позовної давності позивачем не пропущений. Щодо визнання відповідачем заборгованості у 2023. 15.06.2023 ОСОБА_1 звернувся до позивача з заявою про реструктуризацію кредитної заборгованості та списання штрафних санкцій, в якій визнав укладення кредитного договору та суму заборгованості, а також гарантував повернення боргу оскільки не відмовлявся від зобов`язань. Отже, згідно приписів ст.264 ЦК України строк позовної давності було перервано у день звернення відповідача із вказаною заявою про реструктуризацію та він триває до червня 2026. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості у грудні 2025, тобто строк позовної давності не було пропущено. Враховуючи вищенаведене, вважає доводі відповідача не обґрунтованими та недоведеними, а тому просить позов задовольнити.
Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Згідно з ч.1-ч.3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).
Фактичні обставини справи встановлені судом.
09.10.2019 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №314730572, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора відповідно до Правил та ЗУ «Про електрону комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис.
Пунктами 1.1 – 1.4 договору передбачено, що Сума кредиту складає 5000грн. без конкретної споживчої мети. Строк дії договору починається з моменту його укладання та становить 7 днів. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у розмірі 1,7% від суми кредиту за кожний день користування, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту і до закінчення строку кредиту, визначеного в п.1.3 договору.
За п.2.1.1.6 товариство має право укласти договір відступлення права вимоги за договором або договір факторингу з будь-якою третьою особою.
Відповідно до п.4.2 договору сторони погоджуються, що у випадку користування позичальником кредитом понад строк, встановлений п.1.3, або додатковими угодами між сторонами, зобов`язання позичальника за цим договором продовжуються на весь період фактичного користування кредитом, при цьому у випадку, якщо встановлена п.1.4 договору процентна ставка менша ніж 1,7%, то правила нарахування процентів за процентною ставкою визначеною п.1.4-1.5 договору скасовуються з моменту початку їх застосування і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за понадстрокове користування кредитом.
Пунктом 4.4 договору сторони погоджуються, що проценти, нараховані згідно п.4.2 та п.4.3 договору після закінчення строку кредиту, визначеного п.1.3 договору є процентами, що нараховуються за понадстрокове користування грошовими коштами, в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України.
28.11.2018 ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №314730572.
За п.2.1 договору факторингу клієнт зобов,язується відступити фактору право вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов,язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату і на умовах визначених договором.
03.01.2019 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №20190103 у відповідності до умов якого клієнт відступило за плату фактору права вимоги до боржників, вказані у Реєстрі боржників, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором.
Відповідно до Реєстру прав вимоги №8 від 28.05.2020 до договору факторингу №20190103 від 03.01.2019 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 12365грн, з яких 5000грн – сума заборгованості за основною сумою боргу; 7365грн - сума заборгованості за відсотками.
Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав свого зобов,язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки позивача ні на рахунки попереднього кредитора.
В разі сплати відповідачем коштів на рахунок первісного кредитора, відповідно до вимог п.5.1.3 договору факторингу, вони б були перераховані на рахунки ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».
Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором №314730572 від 09.10.2019 в розмірі 12365грн, з яких 5000грн – сума заборгованості за основною сумою боргу; 7365грн - сума заборгованості за відсотками.
Застосовані судом норми права, мотиви та висновки суду щодо їх застосування.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).
Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частин 5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно частин 1,2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 181 ГК України господарський договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Необхідно, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.
В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові ВС від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19.
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Таким чином, судом встановлено, що позивач надав належні і допустимі докази укладення та отримання відповідачем, за умовами договору кредит в розмірі 5000 грн.
Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору позики та кредитного договору (ст. 638 ЦК України).
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.
За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особи, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним.
Кредитний договір, укладений між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 , як і договори факторингу, укладені між первісним кредитором та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», та між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» і позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ», у встановленому порядку недійсними не визнавались, тобто, в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності вказаних правочинів.
Враховуючи пояснення надані відповідачем у відзиві він не заперечує заявлені позовні вимоги в частині стягнення основного боргу (тіла кредиту) факту укладення договору кредиту, а також правомірність відступлення прав вимоги, права вимоги переходить до ТОВ «ФК «ЄАПБ» з моменту підписання сторонами вищезгаданого договору, після чого ТОВ «ФК «ЄАПБ» стає кредитором по відношенню до боржників, в тому числі відповідача, стосовно їх заборгованості.
Крім цього, відповідач визнає, що не виконав свого зобов`язання щодо повернення коштів всупереч умов договору споживчого кредиту первісним кредиторам.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Судом встановлено, що у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, відповідач не виконав своїх зобов,язань, Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, ОСОБА_1 не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості. Розмір заборгованості позичальника за кредитним договором № 314730572 від 09.10.2019 станом на момент набуття ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги за даним правочином, склав 12365 грн, з яких: 5000грн – сума заборгованості за основною сумою боргу; 7365грн сума заборгованості за відсотками.

Розмір заборгованості за відсотками відповідачем не оспорювався, контррозрахунок суду не надавався.

Щодо позиції відповідача про застосування строків позовної давності, як відмови у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Інститут позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в  позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Згідно з п.п. 1.2-1.3 договору строк дії договору починається з моменту його укладення, та надається строком на 7 днів.
Пунктом 2.2.2.1 позичальник зобов,язаний вчасно повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку, визначеному цим договором.
За п.3.6 договору закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення його умов, яке мало місце під час дії договору.
Отже, умовами договору №314730572 від 09.10.2019 строк погашення кредиту в повному обсязі у договорі визначено строком 7 днів, тобто настанням певної дати - 16.10.2019, яка і вказана в Графіку розрахунків, тому позовна давність обраховується з моменту закінчення строку кредитування, погодженого сторонами.
З огляду на викладене, перебіг трирічного строку на звернення з позовом починається 16.10.2019 (закінчення строку кредитування) та закінчується 16.10.2022.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався та відмінено з 30 червня 2023року постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651.
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
Тобто у пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).
Отже строк позовної давності за вимогами, що виникли після 12 березня 2020 року та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважаються продовженим на підставі п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), тобто до 30.06.2023.
З позовом позивач звернувся 16.12.2025.
Разом з тим, в подальшому, Законом України від 15.03.2022 (набув чинності 17.03.2022) «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом19 такого змісту:
«19. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями257 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».
Так, 24.02.2022 строком на 30 діб в Україні було введено воєнний стан відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України» «Про введення воєнного стану в Україні».
В подальшому, відповідно до Указів Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24.02.2022 №65/2022 «Про загальну мобілізацію» неодноразово були внесені зміни щодо продовження строку дії воєнного стану в Україні та проведення мобілізації.
На даний час строк дії воєнного стану в України продовжено.
Враховуючи встановлення на всій території України карантину, на період дії якого строки позовної давності продовжувалися, та зупинення перебігу строку позовної давності на період дії воєнного стану, введеного в Україні, при зверненні з позовом до суду у грудні 2025 позивач не пропустив строк позовної давності, а отже позиція відповідача з даного приводу є хибною та такою, що спростовуюється вищенаведеними нормами закону.
Аналізуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №314730572 від 09.10.2019 в розмірі заявленому позивачем, а саме 12365 грн, з яких: 5000грн – сума заборгованості за основною сумою боргу; 7365грн сума заборгованості за відсотками.
При зверненні до суду з позовом позивач сплатив судовий збір в сумі 3028,00грн згідно платіжної інструкції від 06.02.2024.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, з ОСОБА_1 на корить ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» слід стягнути 3028,00грн судового збору.
Керуючись ст.ст. 203, 204, 207, 526, 625, 629, 638, 1050, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 76-82, 89, 141, 223, 247, 263-265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (адреса місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, код ЄДРПОУ 35625014, IBAN № НОМЕР_2 у АТ «ТАСкомбанк») заборгованість за кредитним договором №314730572 від 09.10.2019 в розмірі 12365(дванадцять тисяч триста шістдесят п,ять) грн, з яких: 5000грн – сума заборгованості за основною сумою боргу; 7365грн сума заборгованості за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (адреса місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, код ЄДРПОУ 35625014, IBAN № НОМЕР_2 у АТ «ТАСкомбанк») судовий збір у сумі 3028(три тисячі двадцять вісім) грн.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. 

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Тетяна ПУСТОВОЙТ