01.04.2026 Провадження по справі № 1-кп/940/89/26 
Справа № 940/372/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року Тетіївський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 
прокурора ОСОБА_3 
обвинуваченого ОСОБА_4 
захисника обвинуваченого ОСОБА_5 (в режимі 
відеоконференції)

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Тетієві кримінальне провадження № 12026111300000033 від 09.02.2026 за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. П`ятигори Тетіївського району Київської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, має середню-спеціальну освіту, не одруженого, призовника, РНОКПП НОМЕР_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, 

встановив:

За змістом обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується у наступному.
Так, відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що адміністративне правопорушення - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
За вчинення адміністративного правопорушення до особи застосовується адміністративне стягнення, одним із видів якого є позбавлення спеціального права, зокрема, права керування транспортними засобами. 
Відповідно до ст. 23 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. 
Статтею 15 Закону України «Про дорожній рух» забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
Таким чином, позбавлення спеціального права, зокрема, права керування транспортними засобами, одночасно припиняє реалізацію вказаного права особою, до якої застосовано цей вид адміністративного стягнення.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Обов`язковість судового рішення, згідно із ст. 129 Конституції України, є однією з основних засад судочинства. 
Як установлено у ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.
Встановлено, що 09.06.2025 Оболонським районним судом м. Києва за результатами розгляду протоколу серії ЕПР1 № 120167 від 04.05.2025 та ЕПР1 № 320192 від 04.05.2025 про вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП винесено постанову у справі № 756/7160/24 (провадження № 3/756/2858/24), яка набрала законної сили, відповідно до якої ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Крім цього, 14.03.2025 Тетіївським районним судом Київської області за результатами розгляду протоколів про адміністративні правопорушення, передбачених ст.124, ч. 5 ст. 126, ст. 185 КУпАП, винесено постанову у справі № 940/133/25 (провадження № 3/940/76/25), яка набрала законної сили 25.03.2025, та відповідно до якої ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 5 ст. 126, ст. 185 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 2400 (двох тисяч чотирьохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років.
Однак, ОСОБА_4 , достовірно знаючи про наявність вказаної постанови суду та будучи ознайомлений з нею, з метою невиконання постанови суду щодо позбавлення права керування транспортним засобом, маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, 08.02.2026 о 21:13 год керував автомобілем марки «Daewoo Nexia» з державним реєстраційним номером НОМЕР_2 на автодорозі Тетіїв-П`ятигори Т-1014 4КМ+300 метрів, Білоцерківського району Київської області, де був зупинений працівниками поліції на підставі п. 3 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію України».
Зазначеними діями ОСОБА_4 умисно не виконав постанову Тетіївського районного суду від 14.03.2025 про позбавлення його права керування транспортними засобами, що набрала законної сили.
Вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 1 ст. 382 КК України, як умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.
У підготовчому судовому засіданні учасники судового провадження надали суду угоду про визнання винуватості, укладену 01 квітня 2026 року між начальником Тетіївського відділу Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участю захисника адвоката ОСОБА_5 .
За умовами цієї угоди начальник Тетіївського відділу Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_4 за участю захисника адвоката ОСОБА_5 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 382 КК України та істотних для цього кримінального провадження обставин, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України. Також сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, у виді штрафу в розмірі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень.
В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які в присутності захисника роз`яснені обвинуваченому. 
Прокурор у підготовчому судовому засіданні просив затвердити угоду і призначити обвинуваченому узгоджену міру покарання.
Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні просили затвердити угоду про визнання винуватості. ОСОБА_7 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України,беззастережно визнав, зазначив, що розуміє надані йому законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який буде застосований до нього в разі затвердження угоди про визнання винуватості судом.
Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, розглянувши угоду про визнання винуватості, перевіривши її на відповідність вимогам КПК України, суд вважає, що укладення угоди є добровільним, відповідає вимогам ст. ст. 469, 472 КПК України, отже вона може бути затверджена судом, виходячи з наступного. 
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.
Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Відповідно до ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.
Суд встановив, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином.
Відповідно до положень ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченому ОСОБА_4 на підставі статті 67 КК України, суд не встановив.
Разом з тим, враховано особу обвинуваченого, який не судимий, посередньо характеризується за місцем свого проживання, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.
Правова кваліфікація кримінального правопорушення вірна, існують достатні фактичні підстави для визнання винуватості, укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін та інших осіб, виконання угоди обвинуваченим є можливим.
Виходячи з вищевикладеного, судвважає, що зазначена угода про визнання винуватості між начальником Тетіївського відділу Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участю захисника ОСОБА_8 підлягає затвердженню з призначенням обвинуваченому ОСОБА_4 узгодженого в ній покарання. 
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.
Речові докази та процесуальні витрати відсутні.
Цивільний позов не заявлявся.
Керуючись статтями 314, 373, 374, 376, 394, 395, 468, 469, 472-476 КПК України, суд

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості в кримінальному провадженні №12026111300000033 від 09.02.2026, укладену 01 квітня 2026 року між начальником Тетіївського відділу Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участю захисника ОСОБА_5 .
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання за ч. 1 ст. 382 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя           ОСОБА_9