Справа № 464/7191/25
пр.№ 2/464/153/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.04.2026 року Сихівський районний суд м. Львова в складі головуючого судді Теслюка Д.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (далі – ТзОВ «Українські фінансові операції») до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
у с т а н о в и в :

представник позивача ТзОВ «Українські фінансові операції» - Дідух Є.О. звернувся в суд із позовом, в якому просить стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором №4786316 від 04.07.2024 в розмірі 81 250 грн. Також, в порядку частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України, просить зазначити в судовому рішенні органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України за формулою: Розрахунок інфляційних втрат: І = ((sі * s): 100) - s, де І - сума інфляційних втрат; sі - індекс інфляції за певний період; s - сума заборгованості; 100 - переведення відсотків, Розрахунок 3 % річних: С* 3: 100: 365 * Дн., де С - сума основного боргу; 3 - 3% річних; 100 - переведення відсотків; 365 - кількість днів у році; Дн. - кількість днів прострочення, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3 % річних з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Українські фінансові операції». Окрім цього, просить стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати, а саме судовий збір, сплачений при поданні позову, в сумі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. 
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 04.07.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (далі – ТзОВ «Лінеура Україна») та ОСОБА_1 укладено договір №4786316 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. На виконання умов договору ТзОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачкою виконало та надало їй кредит в сумі 13 000 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 . Оскільки відповідачка ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором не виконувала, відтак ТзОВ «Лінеура Україна» на підставі договору факторингу №27/02/2-25 відступило, а ТзОВ «Українські фінансові операції» набуло право грошової вимоги до відповідачки. Після укладення договору факторингу та переходу права вимоги до позивача відповідачка не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки первісного кредитора. Таким чином, відповідачка ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором перед позивачем в розмірі 81 250 грн, яка складається із суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 13 000 грн, нарахованих процентів первісним кредитором в розмірі 46 605 грн та за нарахованими позивачем відсотками в розмірі 21 645 грн.
Ухвалою від 16.10.2025 прийнято позов до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Окрім цього, задоволено клопотання представника позивача та витребувано в АТ «Універсал Банк» інформацію, що містить банківську таємницю, а саме щодо факту зарахування на платіжну картку № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_1 , грошових коштів в розмірі 13 000 грн.
У зазначений відповідачці ОСОБА_1 строк, остання не скористалася своїм правом, відповідно до ст.178 ЦПК України, для подання відзиву на позов. 
На адресу суду 27.01.2026 від АТ «Універсал Банк» надійшла витребувана судом інформація.
Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 04.07.2024 між ТзОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4786316 (далі – Кредитний договір), який підписано електронним підписом позичальника 52108. Згідно п.1.2. Кредитного договору на умовах, встановлених договором, товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Окрім цього, погоджено суму кредиту – 13 000 грн, строк кредитування 350 днів, денну процентну ставку при застосуванні стандартної процентної ставки – 1,5%, стандартна процентна ставка – 1,5%, знижена процентна ставка – 1,43%.
Згідно з листом ТзОВ «Пейтек» від 06.03.2025 на платіжну картку № НОМЕР_1 04.07.2024 успішно перераховано 13 000 грн, що також підтверджується наданою АТ «Універсал Банк» інформацією про зарахування грошових коштів на вказану картку, яка належить ОСОБА_1 .
Згідно з розрахунком заборгованості ТзОВ «Лінеура Україна» станом на 27.02.2025 у відповідачки ОСОБА_1 за Кредитним договором наявна заборгованість в розмірі 59 605 грн, яка складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 13 000 грн, по відсотках - в розмірі 46 605 грн.
Між ТзОВ «Лінеура Україна» та ТзОВ «Українські фінансові операції» 27.02.2025 укладено договір факторингу №27/02/2025, відповідно до п.1.1. якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб – боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.
Перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається після підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників, згідно Додатку №2 та надходження ціни продажу у повному обсязі, відповідно до п.3.3 цього договору, на рахунок клієнта, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги (п.1.2 Договору факторингу №27/02/2025).
На підтвердження переходу права вимоги до відповідачки ОСОБА_1 за Кредитним договором позивачем також долучено Акт прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу №27/02/2025, витяг з Реєстру боржників та платіжні інструкції.
Згідно з розрахунком заборгованості ТзОВ «Українські фінансові операції» за Кредитним договором №4786316 від 04.07.2024 за період з 28.02.2025 по 18.06.2025 у відповідачки ОСОБА_1 наявна заборгованість за процентами в розмірі 21 645 грн.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору невстановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (частини перша, друга статті 639 ЦК України).
Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом статті 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні визначені Законом України «Про електронну комерцію», який встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Згідно з частиною першою статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Суб`єкт електронної комерції - суб`єкт господарювання будь-якої організаційно-правової форми, що реалізує товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, або особа, яка придбаває, замовляє, використовує зазначені товари, роботи, послуги шляхом вчинення електронного правочину.
Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти(оферти)однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
З урахуванням викладеного, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року в справі № 243/6552/20, від 09 вересня 2020 року в справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року в справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року в справі №127/33824/19 та інших.
Таким чином, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», вказаний вище договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідачки ОСОБА_1 для укладення договору на таких умовах.
Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Стаття 512 ЦК України передбачає, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Частинами першою, другою статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за основною сумою боргу за Кредитним договором №4786316 від 04.07.2024 в розмірі 13 000 грн.
Щодо стягнення нарахованих за даним Кредитним договором процентів за користування кредитними коштами суд враховує наступне.
Частиною 1 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України).
Згідно п.1.4.1 Кредитного договору стандартна процентна ставка складає 1,50% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього договору.
Пунктом 1.4.2 Кредитного договору передбачено знижену процентну ставку 1,43% за кожен день користування кредитом.
Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-IX від 22.11.2023 (з 24.12.2023), максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів 1,5 %.
При цьому, з 21.08.2024 максимальна денна процентна ставка становить 1%.
Як вбачається з розрахунку заборгованості ТзОВ «Лінеура Україна» за Кредитним договором за період з 04.07.2024 по 28.07.2024 здійснювались нарахування процентів за користування кредитними коштами за ставкою 1,425% в день, тобто по 185,25 грн, що в сумі за цей період становить 4 631,25 грн (185,25 грн*25 днів).
За період з 29.07.2024 по 18.06.2025 ТзОВ «Лінеура Україна» та позивачем ТзОВ «Українські фінансові операції» здійснювались нарахування процентів за користування кредитними коштами за ставкою 1,5% в день, однак, з 21.08.2024 максимальний розмір денної процентної ставки не міг перевищувати 1 %, відповідно до ч.5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування».
Так, за період з 29.07.2024 по 20.08.2024 (23 дні) ТзОВ «Лінеура Україна» правомірно нараховано 4 485 грн процентів за Кредитним договором (13 000 грн*1,5%*23 дні). Разом з тим, з 21.08.2024 по 18.06.2025 (302 дні) розмір нарахованих процентів за користування кредитними коштами не може бути більшим ніж 39 260 грн (13 000 грн*302 дні*1%).
Відтак, з урахуванням максимально допустимої денної процентної ставки, відповідно до Закону України «Про споживче кредитування», визначений судом максимально можливий розмір витрат за Кредитним договором становить 48 376,25 грн (4 631,25 грн+4 485 грн+ 39 260 грн).
Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.
Таким чином, погоджені сторонами умови кредитування, визначені в пункті 1.4.1 Кредитного договору, суперечать положенням ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», та є нікчемними в частині розміру денної процентної ставки за Кредитним договором, яка застосовувалась в період з 21.08.2024 по 18.06.2025, та перевищує максимальний розмір денної процентної ставки, встановлений вказаним вище Законом, а відтак такі умови не можуть бути застосовані судом при вирішенні цього спору.
Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог ТзОВ «Українські фінансові операції» в частині стягнення з відповідачки заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі, який не перевищує максимальну денну процентну ставку, визначенуЗаконом України «Про споживче кредитування», а саме 48 376,25 грн, а тому загальний розмір заборгованості відповідачки за Кредитним договором становить 61 376,25 грн.
Щодо позовної вимоги про застосування положень ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України та зобов`язання органу, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України, суд виходить з такого.
Відповідно до ч. 10 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.
Згідно з ч.11 ст. 265 ЦПК України остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу.
Таким чином, при ухваленні рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, суд може вирішити питання нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22 викладено правовий висновок, згідно якого: «Під час прийняття рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, суд вправі відповідно до частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України зазначити в рішенні про нарахування відповідних або відсотків, або ж пені до моменту виконання рішення. Не допускається зазначати в рішенні про одночасне нарахування відповідних відсотків та пені до моменту виконання рішення суду.
Таке нарахування суд може здійснити лише на підставі процесуального клопотання позивача. Питання про можливість у конкретній справі застосовувати приписи частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України суд вирішує на власний розсуд з урахуванням обставин, що мають істотне значення, на основі принципів розумності, справедливості та пропорційності.
Нарахування пені або відсотків у порядку частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України ґрунтується на підставі тих самих норм матеріального права, які є підставою для задоволення позову про стягнення відсотків або пені за порушення виконання зобов`язання. Тобто це ті самі заходи відповідальності, але продовжені на наступний період часу, протягом якого зобов`язання не виконується.
Передбачені частиною другою статті 625 ЦК України 3 % річних охоплюються приписами частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України за умови, що позивач заявив позовну вимогу про стягнення 3% річних за порушення виконання зобов`язання та суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення цієї вимоги».
Таким чином, оскільки у цій справі позивачем не заявлено вимогу про стягнення з відповідачки нарахованих інфляційних втрат та 3% річних, відтак їхнє нарахування не може бути продовжено до моменту виконання рішення.
Більше того, відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року, а також п. 18 Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Кредитні правовідносини у даній справі виникли 04.07.2024, тобто у період дії в Україні воєнного стану, який діє і на даний час.
Враховуючи наведене, позовна вимога позивача про здійснення нараховування органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення, в порядку ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України інфляційних втрат та 3% річних не підлягає задоволенню.
Щодо вирішення питання судових витрат, суд зазначає таке. 
Згідно частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належить надання професійної правничої допомоги.
Згідно з ч.2 ст.137 цього Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При цьому, за приписами частини 3 наведеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частини 8 статті 141 цього Кодексу розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).
Подібні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19, від 02 вересня 2020 року у справі №329/766/18.
Згідно положень додаткової постанови Верхового Суду від 30 вересня 2020 року у справі №201/14495/16-ц суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Так, на підтвердження надання правничої допомоги до матеріалів справи долучено: договір №01/08/2024-А про надання юридичних послуг від 01.08.2024, акт №4786316 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно договору №01/08/2024-А від 18.09.2025, детальний опис робіт (наданих послуг) №4786316 від 18.09.2025, заявку №4786316 на виконання доручення до договору №01/08/2024-А.
Встановлено, що правнича допомога позивачу надавалась адвокатом Дідухом Є.О., який діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №5972/10 від 24.03.2017, виданого на підставі рішення Ради адвокатів Київської області №48 від 24.03.2017. 
Дослідивши надані позивачем докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн, суд дійшов висновку, що деякі види робіт мають не обґрунтовано завищену вартість. Таким чином, судом встановлена неспівмірність заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу складності справи та фактично виконаними адвокатами (адвокатом) робіт (наданих послуг), часові, витраченому на виконання відповідних робіт (послуг), обсягу наданих робіт (послуг).
З огляду на наведене, враховуючи принципи співмірності, розумності судових витрат та характер правовідносин, обсяг наданих адвокатом послуг позивачу, а також враховуючи складність справи, яка є малозначною та розглядалась у спрощеному провадженні без виклику (повідомлення) сторін, відтак суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу до 5 000 грн, оскільки саме такий розмір витрат є необхідним і неминучим для позивача ТзОВ «Українські фінансові операції», який був змушений до залучення професійної правничої допомоги адвоката. 
Окрім цього, з урахуванням положень статті 141 ЦПК України, з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача ТзОВ  «Українські фінансові операції» слід стягнути судовий збір, сплачений при поданні позову, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в сумі 1 829 грн 88 коп. 
Керуючись статтями 13, 81, 89, 263 – 265, 279 ЦПК України, 

у х в а л и в:

позов задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заборгованість за кредитним договором №4786316 від 04.07.2024 в розмірі 61 376 (шістдесят одна тисяча триста сімдесят шість) грн 25 коп.
В задоволенні решти вимог - відмовити.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» судові витрати, які складаються із судового збору, сплаченого при поданні позову, пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1 829 грн 88 коп та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн, а всього 6 829 грн 88 коп.
Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 14.04.2026.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження): 
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», код ЄДРПОУ 40966896, м.Київ, вул.Набережно-Корчуватська, буд. 27, прим.2.
Відповідачка:  ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .

Суддя Дмитро ТЕСЛЮК