ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.04.2026 	м. Івано-Франківськ	Справа № 909/209/26	

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Гули У.І, секретар судового засідання Клапків Н.В., розглянувши у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу
за позовом фізичної особи-підприємця Синейко Уляни Романівни, адреса АДРЕСА_1 
до відповідача: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях, адреса 76019, м. Івано-Франківськ, вул. Василіянок, 48
до відповідача: Філії «Івано-Франківський державний обласний навчально-курсовий комбінат» УДП «Укрінтеравтосервіс», адреса 76492, м. Івано-Франківськ, вул. Юності, 3
про визнання незаконним та скасування пункту наказу та визнання недійсними окремих умов договору 
за участю:
від позивача Рубцова К.В.- ордер
від відповідача Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях Лазар Р.І. - витяг
в с т а н о в и в:
представник фізичної особи-підприємця Синейко Уляни Романівни через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи "Електронний суд" звернулась до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях та Філії «Івано-Франківський державний обласний навчально-курсовий комбінат» УДП «Укрінтеравтосервіс» з наступними позовними вимогами:
- визнати незаконним та скасувати пункт 2 наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях від 23.01.2025 №13 «Про затвердження умов та оголошення аукціону на право оренди державного майна» в частині затвердження додаткової умови (додаток 2) проведення аукціону на право оренди Об`єкту оренди;
- визнати недійсним з моменту укладення пункт 14 Розділу І «Змінювані умови договору (далі - Умови)» Договору оренди №06/25 нерухомого майна, що належить до державної власності від 10.03.2025 року наступного змісту: «Договір оренди припиняється у разі переходу права власності на об`єкт оренди (єдиний майновий комплекс, до складу якого входить об`єкт оренди) до переможця аукціону, проведеного відповідно до вимог ЗУ "Про приватизацію державного та комунального майна";
- визнати недійсним з моменту укладення підпункту 12.1 пункту 12 Розділу І «Змінювані умови договору (далі - Умови)» Договору оренди №06/25 нерухомого майна, що належить до державної власності від 10.03.2025 року в частині: «але у будь-якому разі не довше ніж до моменту переходу права власності на Майно (єдиний майновий комплекс, до складу якого входить Майно) до переможця аукціону, проведеного відповідно до вимог Закону про приватизацію».
23.02.2026 суд ухвалою відкрив провадження у справі, постановив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою від 17.03.2026 суд відклав підготовче засідання на 31.03.2026.
31.03.2026 судом постановлено про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті у судовому засіданні на 07.04.2026.
Копію ухвали про відкриття провадження у справі та копії ухвал від 17.03.2026, 31.03.2026 суд надіслав відповідачу Філії "Івано-Франківський державний обласний навчально-курсовий комбінат» УДП «Укрінтеравтосервіс» на адресу, яка вказана в позовній заяві та міститься в ЄДРЮОФОПГФ (витяг 2374883 від 23.02.2026): 76492, м. Івано-Франківськ, вул. Юності, 3.
Поштові відправлення, якими суд надсилав відповідачу Філії "Івано-Франківський державний обласний навчально-курсовий комбінат» УДП «Укрінтеравтосервіс» копії ухвал повернуто підприємством поштового зв`язку АТ "Укрпошта". Відповідно до трекінгу поштове відправлення R067109614405 (ухвала про відкриття провадження) повернено відправнику "за закінченням терміну зберігання".
Згідно з п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії суд направив стороні за належною адресою, тобто адресою місцезнаходження, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, адресою реєстрації, вказаною в Єдиному державному демографічному реєстрі чи повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.
Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.
Інформації про іншу адресу відповідача Філії "Івано-Франківський державний обласний навчально-курсовий комбінат» УДП «Укрінтеравтосервіс» у суду немає. Відповідач сам, у власних інтересах, повинен забезпечити належне приймання кореспонденції, яка направляється на його адресу, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Крім того, у даному випадку суд враховує, що за приписами ч. 1 ст. 9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.
Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному вебпорталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").
Ухвала Господарського суду Івано-Франківської області про відкриття провадження у справі № 909/209/26 від 23.02.2026 оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач Філія "Івано-Франківський державний обласний навчально-курсовий комбінат» УДП «Укрінтеравтосервіс» не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою суду по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).
Сам лише факт неотримання кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу (постанова Верховного Суду від 25 червня 2018 року у справі № 904/9904/17).
В контексті викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач був належним чином, у порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, повідомлений про розгляд даної справи.
У судовому засіданні 07.04.2026 судом заслухано пояснення представниці позивачки яка позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити у повному обсязі та представника відповідача Регіонального відділення Фонду державного майна, який проти вимог заперечив з підстав наведених у відзиві та просив суд відмовити у позові повністю.
Позиція позивача.
На думку позивача дії відповідача Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях грубо порушують законні права позивача на оренду майна та суперечать закону. 
В наказі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях від 23.01.2025 №13 «Про затвердження умов та оголошення аукціону на право оренди державного майна» та в оголошенні відсутнє посилання на відповідний нормативно-правовий акт, як на підставу встановлення додаткової умови оренди майна. Рішення, як підстава для встановлення додаткових умов оренди відноситься виключно до повноважень представницьких органів місцевого самоврядування та не стосуються правовідносин, які виникли у зв`язку з орендою державного майна.
Позивач вважає, що пункт 14 Розділу І та підпункту 12.1 пункту 12 Розділу І «Змінювані умови договору» Договору оренди №06/25 суперечить ч. 4 ст. 18 Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна", а тому просить визнати вказані пункти договору недійними, а також скасувати пункт 2 наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях від 23.01.2025 №13 «Про затвердження умов та оголошення аукціону на право оренди державного майна» в частині затвердження додаткової умови.
Позовні вимоги обгрунтовані ст. 2, 9, 16, 24 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", с. 18 Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна" та ст. 203, 215, 217 ЦК України.
Позиція відповідача Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях. 
Регіональне відділення вважає позовну заяву Позивача - Фізичної особи-підприємця Синейко Уляни Романівни необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
Враховуючи отримання необхідних документів, а саме наказ Фонду Державного майна України № 2447 від 23.10.2024, наказ УДП «Укрінтеравтосервіс» № 164 від 18.11.2024, рішення Філії «Івано-Франківський державний обласний навчально-курсовий комбінат» УДП «Укрінтеравтосервіс» від 02.12.2024, погодження Фонду Державного майна України № 10-46-31233 від 18.11.2024 та наказ Регіонального відділення №12 від 22.01.2025 року (копія додається), яким прийнято рішення щодо включення об`єкту оренди до Переліку першого типу, тобто щодо якого прийнято рішення про передачу в оренду на аукціоні, Регіональне відділення наказом №13 від 23.01.2025 року затвердило умови та оголошення аукціону на право оренди державного майна. Цим наказом було затверджено додаткову умову оренди, а саме: «Договір оренди припиняється у разі переходу права власності на об`єкт оренди (єдиний майновий комплекс, до складу якого входить об`єкт оренди) до переможця аукціону, проведеного відповідно до вимог Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна»
При цьому відповідач вказує, що Договір № 06/25 було укладено за результатами проведеного електронного аукціону № LLE001-UA-20250128-04842, який відбувся 20.02.2025 року. Позивачу було відомо про додаткову умову договору оренди державного майна ще до підписання Договору №06/25 і жодних заперечень чи зауважень до його змісту від позивача перед проведенням аукціону та підписанням договору оренди не поступало.
Обставини справи.
Власником нежитлового приміщення в м. Надвірна, вул. Мазепи Гетьмана, буд. 152 є держава в особі Міністерства Інфраструктури України, балансоутримувач - Українське державне підприємство по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс" (витяг з Державного реєстру речових прав № 19732936 від 29.03.2014). Правокористувачем земельної ділянки в м. Надвірна, вул. Мазепи Гетьмана, 152 є Українське державне підприємство по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс" (витяг з Державного реєстру речових прав № 24632641 від 23.07.2014).
Відповідно до наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях від 23.01.2025 №13 «Про затвердження умов та оголошення аукціону на право оренди державного майна» прийнято рішення про оголошення аукціону на передачу в оренду державного нерухомого майна, загальною площею 391,8 кв.м., що знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, місто Надвірна, вулиця Гетьмана Мазепи, 152 та обліковується на балансі філії «Івано-Франківський державний обласний навчально-курсовий комбінат» УДП «Укрінтеравтосервіс», а саме: навчальне приміщення (Літ. А), площею 65,6 кв.м.; навчальне приміщення (Літ. Б), площею 221,2 кв.м.; гараж (Літ. В), площею 105 кв.м. (далі - Об`єкт). У додатку № 1 до наказу містяться умови оренди державного нерухомого майна.
Пунктом 2 вищевказаного наказу затверджено додаткову умову (додаток 2) проведення аукціону на право оренди Об`єкту оренди, а саме: «Договір оренди припиняється у разі переходу права власності на об"єкт оренди (єдиний майновий комплекс, до складу якого входить об`єкт оренди) до переможця аукціону, проведеного відповідно до вимог Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна ».
10.03.2025 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях (Орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Синейко Уляною Романівною (Орендар) та УДП «Укрінтеравтосервіс» в особі філії «Івано-Франківський державний обласний навчально-курсовий комбінат» УДП «Укрінтеравтосервіс» (Балансоутримувач) укладено договір оренди №06/25 нерухомого майна, що належить до державної власності, загальною площею 391,8 кв.м., що знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, місто Надвірна, вулиця Гетьмана Мазепи, 152 (надалі - Договір оренди).
Згідно з підпункту 12.1 пункту 12 Розділу І «Змінювані умови договору (далі -Умови)» Договору оренди, строк оренди становить 5 років з дати набрання чинності цим договором, але у будь-якому разі не довше ніж до моменту переходу права власності на Майно (єдиний майновий комплекс, до складу якого входить Майно) до переможця аукціону, проведеного відповідно до вимог Закону про приватизацію /не довше ніж до моменту, визначеного у пункті 12.1 цього договору. Підстава: рішення про включення об`єкта оренди або єдиного майнового комплексу, до складу якого входить об`єкт оренди до переліку об`єктів, що підлягають приватизації від 03.12.2019 №1239, назва органу, що прийняв рішення Фонд державного майна України.
Пунктом 14 Розділу І «Змінювані умови договору (далі - Умови)» Договору оренди встановлено додаткові умови оренди: інші умови передбачені законодавством: «Договір оренди припиняється у разі переходу права власності на об`єкт оренди (єдиний майновий комплекс, до складу якого входить об`єкт оренди) до переможця аукціону, проведеного відповідно до вимог ЗУ "Про приватизацію державного та комунального майна».
Позивач зазначає, що в наказі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях від 23.01.2025 №13 «Про затвердження умов та оголошення аукціону на право оренди державного майна» та в оголошенні відсутнє посилання на відповідний нормативно-правовий акт, як на підставу встановлення додаткової умови оренди майна. Рішення, як підстава для встановлення додаткових умов оренди відноситься виключно до повноважень представницьких органів місцевого самоврядування та не стосуються правовідносин, які виникли у зв`язку з орендою державного майна.
На думку позивача, чинним законодавством України не передбачено можливість застосування Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях пункту 14 Розділу І «Змінювані умови договору» та пункту 12.1 пункту 12 Розділу І «Змінювані умови договору» Договору оренди від 10.03.2025 №06/25 такої додаткової умови оренди.
Відповідач Регіональне відділення в підтвердження законності умов та оголошення аукціону на право оренди державного майна, затверджених наказом № 13 від 23.01.2025, посилається та подав суду: наказ про затвердження змін до Положення про Регіональне відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях, Положення про Регіональне відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях, наказ Фонду Державного майна України № 2447 від 23.10.2024, наказ УДП «Укрінтеравтосервіс» № 164 від 18.11.2024, рішення Філії «Івано-Франківський державний обласний навчально-курсовий комбінат» УДП «Укрінтеравтосервіс» від 02.12.2024, погодження Фонду Державного майна України № 10-46-31233 від 18.11.2024, лист Фонду державного майна України від 24.10.2024 про включення об"єктів до переліку першого типу та наказ Регіонального відділення ФДМ України №12 від 22.01.2025 про прийняття рішення щодо включення об"єкту оренди до Переліку першого типу.
Норми права . Оцінка доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Відповідно до частини 1 статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що в разі звернення з вимогами про визнання незаконним та скасування, зокрема, правового акта індивідуальної дії, виданого органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, встановленню та доведенню підлягають як обставини того, що оскаржуваний акт суперечить актам цивільного законодавства (не відповідає законові), так і обставини, що цей акт порушує цивільні права або інтереси особи, яка звернулась із відповідними позовними вимогами, а метою захисту порушеного або оспорюваного права є відповідні наслідки у вигляді відновлення порушеного права або охоронюваного інтересу саме особи, яка звернулась за їх захистом. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 у справі № 903/1173/15, від 09.11.2021 у справі №906/1388/20, від 26.08.2021 у справі № 924/949/20, від 23.10.2018 у справі № 903/857/18, від 20.08.2019 у справі № 911/714/18, від 13.10.2020 у справі № 911/1413/19.
Згідно з ч. 4 ст. 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» №157-ІХ від 03.10.2019, на яку й посилається позивач, наводячи правове обґрунтування позову, строк договору оренди не може становити менше п`яти років, крім випадків, визначених Порядком передачі майна в оренду.
Пунктом 53 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого Постановою КМ України № 483 від 03.06.2020 визначено, що строк оренди становить п`ять років.
Менш тривалий строк може бути встановлений у таких випадках: об`єкт оренди пропонується для використання, що має сезонний характер; об`єкт оренди пропонується для добового або погодинного використання; об`єкт оренди обліковується на балансах господарських товариств, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави та/або господарських товариств, 50 і більше відсотків акцій (часток) яких перебувають у статутних капіталах господарських товариств, частка держави в яких становить 100 відсотків; потенційним орендарем заявлено менш тривалий строк.
Відповідно до п. 53 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, можуть бути визначені такі додаткові умови оренди майна, зокрема, інші умови, передбачені законодавством або рішенням представницького органу місцевого самоврядування (у такому разі в оголошенні зазначається посилання на відповідні нормативно-правові акти або рішення, згідно з якими визначені такі додаткові умови).
Водночас, ч. 2 ст. 291 ГК України (чинного на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що договір оренди припиняється у разі, зокрема, викупу (приватизації) об`єкта оренди.
Разом з цим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18 зауважила, що вимога про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яке виконано на час звернення з позовом до суду шляхом укладення відповідного договору, є неефективним способом захисту прав особи. Зазначене рішення вичерпало свою дію виконанням.
Близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2022 у справі № 483/448/20, від 05.07.2023 у справі № 912/2797/21, від 12.09.2023 у справі № 910/8413/21, від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі).
На час звернення з позовом до суду наказ Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях від 23.01.2025 №13 «Про затвердження умов та оголошення аукціону на право оренди державного майна», в т.ч. в частині затвердження додаткової умови (додаток 2) проведення аукціону на право оренди Об`єкту оренди, вже було реалізовано та наказ вичерпав свою дію виконанням, а саме шляхом укладення 10.03.2025 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях (Орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Синейко Уляною Романівною (Орендар) та УДП «Укрінтеравтосервіс» в особі філії «Івано-Франківський державний обласний навчально-курсовий комбінат» ДП «Укрінтеравтосервіс» (Балансоутримувач) договору оренди №06/25 нерухомого майна, що належить до державної власності (надалі - Договір оренди).
Визнання незаконним і скасування такого рішення (пункту наказу) не може забезпечити ефективний захист прав позивачки, оскільки вимагає спростування в судовому порядку законності укладення відповідних пунктів договору оренди нерухомого майна №06/25.
Обрання позивачем неналежного або неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 02.02.2021 у справі № 925/642/19, від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц).
Щодо позовної вимоги про визнання недійсними пунктів договору.
Як встановлено судом, 10.03.2025 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях (Орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Синейко Уляною Романівною (Орендар) та УДП «Укрінтеравтосервіс» в особі філії «Івано-Франківський державний обласний навчально-курсовий комбінат» УДП «Укрінтеравтосервіс» (Балансоутримувач) укладено договір оренди №06/25 нерухомого майна, що належить до державної власності (надалі - Договір оренди).
При цьому, у позовній заяві позивач визначив відповідачем саме Філію «Івано-Франківський державний обласний навчально-курсовий комбінат» УДП «Укрінтеравтосервіс».
У судовому засіданні 31.03.2026 суд з"ясовував у представниці позивачки підстави залучення філії «Івано-Франківський державний обласний навчально-курсовий комбінат» УДП «Укрінтеравтосервіс» як відповідача у справі. Представниця позивачки зазначила про пред`явлення позову саме до філії.
За змістом частини 1 статті 47 ГПК України позов може бути пред`явлений до кількох відповідачів.
У відповідності зі ст. 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.
Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України).
З аналізу вищевказаних норм слідує, що сторонами у господарському судочинстві є, зокрема, юридичні особи.
У той же час, в позовній заяві позивачем визначено - філію «Івано-Франківський державний обласний навчально-курсовий комбінат» УДП «Укрінтеравтосервіс» (ідентифікаційний код 38758044) як співвідповідача.
За змістом статті 80 Цивільного кодексу України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.
Згідно з частинами другою статті 81 Цивільного кодексу України юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права. 
Частиною четвертою статті 91 Цивільного кодексу України визначено, що цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення.
Функції, права та обов`язки структурних підрозділів підприємства визначаються положеннями про них, які затверджуються в порядку, визначеному статутом підприємства або іншими установчими документами. Підприємство має право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, погоджуючи питання про розміщення таких підрозділів підприємства з відповідними органами місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку. Такі відокремлені підрозділи не мають статусу юридичної особи і діють на основі положення про них, затвердженого підприємством. Підприємства можуть відкривати рахунки в установах банків через свої відокремлені підрозділи відповідно до закону (ст. 64 Господарського кодексу України).
Положеннями статті 95 Цивільного кодексу України визначено, що філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності. Відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до єдиного державного реєстру.
Юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями (ч.1 ст. 96 Цивільного кодексу України).
Тобто філії, представництва, інші відокремлені підрозділи наділяються певною господарською компетенцією. Утім, не маючи статусу юридичної особи, такі підрозділи не наділяються самостійною господарською процесуальною правоздатністю та дієздатністю. Коло повноважень відокремленого підрозділу юридичної особи стосовно здійснення у господарському суді повноваження сторони у справі від імені цієї особи визначається установчими документами останньої, положенням про відособлений підрозділ, яке затверджено юридичною особою, або довіреністю, виданою нею ж у встановленому порядку керівникові цього підрозділу.
З урахуванням цивільно-правового статусу філій та представництв недопустимою є участь відокремлених підрозділів у певних процесуальних відносинах, оскільки це суперечить цивільно-правовій природі відокремленого підрозділу, як складової частини юридичної особи, що його створила.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що філії та представництва, які не є юридичними особами, не наділені процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у господарському процесі. Тому справи, в яких стороною виступає філія чи представництво суб`єкта господарювання (відокремлений підрозділ державного органу), не підлягають розгляду в порядку господарського судочинства, у зв`язку із відсутністю сторони у господарському процесі.
Аналогічні висновки щодо процесуального статусу філій та представництв зроблені Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду (щодо цивільного процесу) у постановах від 14.06.2021 у справі № 760/32455/19, від 07.07.2021 у справі № 712/13066/18, від 10.11.2021 у справі № 552/2889/20, від 09.02.2022 у праві № 607/4090/21, від 09.02.2022 у справі № 213/4206/19, від 18.05.2022 у справі № 552/3667/19, від 08.03.2023 у справі № 464/4338/21.
Указане свідчить про сталість судової практики суду касаційної інстанції при вирішенні питання процесуального статусу філії чи представництва у справі (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.01.2024 у справі №918/479/23).
У спірних правовідносинах, за правилами встановленими процесуальним законодавством, позивачем та відповідачем може виступати юридична особа, або юридична особа в особі її філії (якщо філія наділена відповідними повноваженнями і це підтверджується посиланням на належні докази).
У цій справі встановлено, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань міститься інформація про те, що Українське державне підприємство по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс" (ідентифікаційний код 21536845) зареєстроване як юридична особа. У відомостях про відокремлені підрозділи юридичної особи вказано філію «Івано-Франківський державний обласний навчально-курсовий комбінат» УДП Укрінтеравтосервіс» (ідентифікаційний код 38758044).
Відтак, філія «Івано-Франківський державний обласний навчально-курсовий комбінат» УДП «Укрінтеравтосервіс» не є юридичною особою, а тому не може бути співвідповідачем у даній справі.
Суд зазначає, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц).
Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що поняття "сторона у спорі" може не бути тотожним за змістом поняттю "сторона у процесі": сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Такі висновки наведені в постановах від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц, від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17, від 09.02.2021 у справі № 635/4741/17.
Отже, відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач залучається до участі у справі у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
Особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Зокрема, у справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору як відповідачі мають залучатись всі сторони правочину, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору, а не одна із них (аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 30.07.2020 у справі № 670/23/18, від 31.08.2021 у справі № 909/207/20).
Щодо змісту спірного правочину в частині зазначення осіб, які виявили волю на його вчинення, суд враховує що за наслідками аукціону з передачі в оренду державного майна сторонами Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №06/25 від 10.03.2025 року є орендодавець Регіональне відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях ( п.3.1 договору), орендар фізична особа-підприємець Синейко Уляна Романівна (п.3.2 договору) та балансоутримувач УДП «Укрінтеравтосервіс» в особі філії «Івано-Франківський державний обласний навчально-курсовий комбінат» УДП «Укрінтеравтосервіс» ( п. 3.3 договору).
Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 22.09.2022 у справі № 125/2157/19, відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є, зокрема, пред`явлення позову однією зі сторін правочину або іншою заінтересованою особою до іншої сторони чи сторін правочину.
З`ясовуючи належність суб`єктного складу учасників справи, Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові зазначила, що вирішуючи позовні вимоги про визнання правочину недійсним у загальному розумінні, суд зобов`язаний визначити суб`єктний склад спору залежно від характеру правовідносин і норми матеріального права, які підлягають застосуванню (сторонами справи мають бути всі сторони правочину), та, встановивши факт пред`явлення позову до неналежного відповідача, відсутність клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем, незалучення до участі у справі співвідповідача, суд відмовляє в задоволенні позову саме із зазначених підстав.
Отже, в силу позиції Великої Палати Верховного Суду про те, що сторона оспорюваного правочину повинна мати процесуальний статус відповідача, який визначається не тільки належністю його до сторін цього правочину, але й можливими допущеними ним порушеннями при його укладенні, балансоутримувач УДП «Укрінтеравтосервіс» в особі філії «Івано-Франківський державний обласний навчально-курсовий комбінат» УДП «Укрінтеравтосервіс» у такій ситуації мало бути співвідповідачем, адже договір оренди, на підставі якого здійснюється користування спірним майном та щодо законності окремих пунктів якого точиться спір, укладався за волевиявленням балансоутримувача УДП «Укрінтеравтосервіс» в особі філії «Івано-Франківський державний обласний навчально-курсовий комбінат» УДП «Укрінтеравтосервіс».
У свою чергу, користуючись своїми процесуальними правами, Фізична особа-підприємець Синейко Уляна Романівна не визначила балансоутримувача УДП «Укрінтеравтосервіс» в особі філії «Івано-Франківський державний обласний навчально-курсовий комбінат» УДП «Укрінтеравтосервіс» як співвідповідача в цій справі та надалі не заявляла клопотань про його залучення до участі у справі як співвідповідача. 
Суд зазначає, що визначення у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад (аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 28.10.2020 у справі № 761/23904/19, від 20.01.2021 у справі № 203/2/19).
Якщо заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків іншої особи, яка не залучена до участі у справі в якості відповідача, вони не можуть бути розглянуті судом, оскільки лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішити питання про їх задоволення (постанова Верховного Суду від 21.11.2022 у справі № 754/16978/21).
Пред`явлення позовної вимоги до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в позові та виключає необхідність надавати оцінку іншим аргументам скаржника, які стосуються передусім з`ясування обставин обґрунтованості / необґрунтованості позову, оскільки дослідженню цих обставин має передувати встановлення належного суб`єктного складу учасників спірних правовідносин (близький за змістом висновок сформульований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 910/15792/20).
Незалучення всіх належних відповідачів виключає можливість вирішення судом спору про визнання недійсним договору по суті заявлених вимог.
З огляду на зазначене вище, у задоволенні позову слід відмовити.
Відповідно до статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.
Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст.86 ГПК України).
Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.
Щодо інших аргументів сторін суд зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Трофимчук проти України" вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін; Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Руїс Торіха проти Іспанії").
Розподіл судових витрат.
Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на зазначене, враховуючи, що в задоволенні позову судом відмовлено, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 9 984,00 грн покладаються на позивача у справі.
Керуючись ст. ст. 129, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ухвалив:
В позові відмовити.
Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку у відповідності до глави 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст рішення складено 08.04.2026
Суддя Гула У.І.