Справа № 127/2030/26
Провадження № 1-кп/127/51/26 

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2026 	м. Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області
в складі головуючого судді ОСОБА_1 , 
секретаря ОСОБА_2 
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого – адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці кримінальне провадження № 12025025010000221 від 20.10.2025 по обвинуваченню 
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, раніше судимого:
22.06.2023 Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч.4 ст.186 КК України, з врахуванням положення ч. 1 ст. 70 КК України, до остаточного покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 1 ст. 309 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Солдат ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби призваним за призовом під час мобілізації до військової частини НОМЕР_2 та проходячи військову службу на посаді навідника 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 8 механізованої роти 3 механізованого батальйону, в порушення ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, та бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, 19.07.2025, точного часу не встановлено, перебуваючи на території м. Харків, без поважних причин, в умовах воєнного стану, до Військово-медичного клінічного центру Північного регіону не прибув та до місця розташування військової частини НОМЕР_2 не повернувся. 
За час відсутності у військовій частині, солдат ОСОБА_4 обов`язки військової служби не виконував. Перебуваючи поза межами вказаної військової частини, правоохоронні органи або органи військового управління про свою належність до військової служби, а також про самовільне залишення військової частини не повідомляв та проводив час на власний розсуд.
Крім того, солдат ОСОБА_4 , 20.10.2025 у невстановлений час, перебуваючи неподалік річки Південний Буг у місті Вінниця, маючи умисел на незаконне придбання психотропних речовин, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи їх настання, незаконно придбав, шляхом знахідки на землі, поліетиленовий пакет із психотропною речовиною, обіг якої обмежено – PVP, масою 0, 5443 г, який помістив до лівої шкарпетки та розпочав зберігати при собі, достовірно розуміючи, що всередині знаходиться психотропна речовина.
В подальшому, цього ж дня, близько 17 год. 00 хв., перебуваючи неподалік будинку № 131 по вул. Князів Коріатовичів у м. Вінниці ОСОБА_4 був зупинений працівниками відділу кримінальної поліції Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області, в ході спілкування з якими, усвідомлюючи, що його дії щодо незаконного зберігання психотропних речовин будуть викриті, повідомив що зберігає при собі психотропну речовину. 
Надалі, в ході огляду місця події ОСОБА_4 добровільно видав працівникам поліціїі з лівої шкарпетки поліетиленовий пакет із психотропною речовиною, обіг якої заборонено – PVP, масою 0,5443 г.
Крім того, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби призваним за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_3 та виконуючи обов`язки за вакантною посадою оператора безпілотних літальних апаратів 1 відділення ударних безпілотних авіаційних комплексів 1 взводу ударних безпілотних авіаційних комплексів роти безпілотних авіаційних комплексів 1 механізованого батальйону, в порушення ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, та бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, 26.10.2025, точного часу не встановлено, самовільно, без поважних причин залишив місце служби, а саме місце тимчасового розташування підрозділу військової частини НОМЕР_3 , у АДРЕСА_2 , та ухилявся від проходження військової служби до 02.12.2025, коли був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
За час відсутності за місцем служби у військовій частині, солдат ОСОБА_4 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами вказаної військової частини, правоохоронні органи або органи військового управління про свою належність до військової служби, а також про самовільне залишення місця служби не повідомляв та проводив час на власний розсуд.
У судовому засіданні обвинувачений  ОСОБА_4  свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав повністю та надав показання, які відповідають обставинам, викладеним у обвинувальному акті. Обвинувачений зазначив, що він перебуваючи на території м. Харків, куди був направлений до Військово-медичного клінічного центру Північного регіону для проходження медичного обстеження, ухилився від проходження військової служби в умовах воєнного стану та не повернувся до військової частини НОМЕР_2 без поважних причин. 
Також повідомив, що 20.10.2025 у м. Вінниця під час його зупинки працівниками поліції, для перевірки документів, мав при собі поліетиленовий пакет з психотропною речовиною, обіг якої заборонений, про що повідомив останніх та добровільно видав психотропну речовину.
Крім того, обвинувачений підтвердив, що в жовтні 2025 самовільно, без поважних причин вдруге залишив місце служби, а саме місце тимчасового розташування підрозділу військової частини НОМЕР_3 , у АДРЕСА_2 та повернувся додому. 
Вислухавши думку прокурора, показання обвинуваченого ОСОБА_4 та думку захисника, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України вважає за недоцільне досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Також судом з`ясовано чи правильно розуміє обвинувачений ОСОБА_4 зміст всіх обставин справи, чи не має сумнівів у добровільності його позиції.
Одночасно, обвинуваченому ОСОБА_4 судом роз`яснено, що в такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.
Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Судом створено необхідні умови для виконання сторонами обвинувачення і захисту їхніх процесуальних обов`язків і здійснення прав, в тому числі і права на захист.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), Series А, заява № 25, від 18.01.1978, пункт 161, та «Коробов проти України», заява № 39598/03, від 21.07.2011, пункт 65, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Будь-яких вагомих, достовірних доказів, які надають розумні підстави сумніватися у доведеності вини ОСОБА_4 у судовому засіданні не встановлено.
Суд враховує визнання вини обвинуваченим. Також вважає правдивими показання ОСОБА_4 та аналізуючи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 повністю знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду, а тому його дії суд кваліфікує:
- по першому та третьому епізодах, за ч. 5 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану;
- по другому епізоду, за ч. 1 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту. 
Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 № 7 (з наступними змінами), при призначенні покарання у кожному конкретному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у скоєнні злочину, суди повинні суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
При обранні виду та міри покарання обвинуваченому, у відповідності до ст. 65 КК України, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, а також особу обвинуваченого ОСОБА_4 .
Відповідно до службової характеристики солдат ОСОБА_4 до виконання своїх обов`язків, як навідник 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 8 механізованої роти НОМЕР_4 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2  приступив, але не виконував обов`язки. Не володіє достатнім рівнем створення атмосфери довіри та взаємоповаги у військовому колективі та здійснив самовільне залишення 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 . Рівень мотивації до військової служби повністю відсутній.
Згідно з довідкою КНП «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка ВОР» № 31/10921 від 24.10.2025  ОСОБА_4 станом на 23.10.2025 на лікуванні не перебував та за медичною, психіатричною, неврологічною, нейрохірургічною та наркологічною допомогою не звертався.
Згідно з медичною характеристикою солдат ОСОБА_4 перебуває під спостереженням лікаря частини НОМЕР_2 з лютого 2025. На момент призиву визнаний придатним до військової служби. Під спостереженням лікаря частини з приводу інфекційних, хронічних соматичних захворювань не перебував. На стаціонарному лікуванні не знаходився.
Також суд приймає до уваги наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого  ОСОБА_4 є щире каяття. 
Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжували б покарання обвинуваченого ОСОБА_4 не встановлено. 
За вищевикладених обставин, проаналізувавши поведінку обвинуваченого, а саме: визнання вини, щире каяття, з метою захисту прав і законних інтересів особи, суспільства і держави, зважаючи на вимоги справедливості і мету правосуддя, враховуючи позицію прокурора, суд дійшов переконання, що виправлення обвинуваченого та його перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства, а тому  ОСОБА_4 необхідно і доцільно призначити покарання за ч. 5 ст.407 КК України - у виді позбавлення волі на певний строк у межах санкції статті, за ч.1 ст. 309 КК України – у виді обмеження волі в межах санкції статті, з урахуванням ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
При цьому остаточне покарання необхідно призначати з врахуванням положень ч. 1 ст. 71 КК України та ч. 4 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання за цим вироком невідбутої частини покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 22.06.2023, остаточно визначивши ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на певний строк. 
Саме таке покарання, на думку суду, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного, особою винного, є гуманним, справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому, досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, та випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року. При цьому, визначене покарання не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 слід рахувати з дати набрання вироком законної сили.
Згідно з протоколом затримання ОСОБА_4 було затримано в порядку ст. 208 КПК України 03.12.2025.
В межах даного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 05.12.2025 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Ухвалою суду 28.01.2026 обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід, строк якого закінчується 28.03.2026, тому до набрання вироком законної сили, дію запобіжного заходу необхідно продовжити, але не більше ніж на 60 днів.
Також, відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України обвинуваченому слід зарахувати у строк покарання період його тримання під вартою під час досудового розслідування та судового розгляду з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, починаючи з дня фактичного затримання і по дату набрання вироком законної сили включно. 
Відповідно до ст. 124 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 вартість проведення судової експертизи № СЕ-19/102-25/23143-НЗПРАП від 29.10.2025, на суму 3565 гривень 60 копійок, оскільки її проведення було зумовлено розслідуванням вчиненого ним кримінального правопорушення.
Згідно з положеннями ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. 
Питання щодо речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 50, 65 - 67, 309, 407 КК України, ст. ст. 349, 371, 373, 374 КПК України, суд - 
УХВАЛИВ:
Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 1 ст. 309 КК України та призначити йому покарання :
- за ч. 5 ст. 407 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 років;
- за ч. 1 ст. 309 КК України – у виді обмеження волі на строк 1 рік.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити  ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі. 
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднати до призначеного покарання за цим вироком невідбуту частину покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 22.06.2023 та остаточно визначити  ОСОБА_4 покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дати набрання вироком законної сили.
До набрання вироком законної сили, але не більше ніж на 60 днів, запобіжний захід ОСОБА_4 залишити у виді тримання під вартою.
Відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4  у строк покарання період його тримання під вартою під час досудового розслідування та судового розгляду з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, починаючи з 03.12.2025 по дату набрання вироком законної сили включно. 
Стягнути з  ОСОБА_4  на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні на загальну суму 3565( три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) грн 60 коп. 
Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 22.10.2025 по справі № 127/33322/25 на поліетиленовий зіп-пакет із вмістом кристалічної речовини, який було поміщено до спеціального пакету Національна поліція України № INZ2008546 та змиви із поверхні рук, які разом із контрольним зразком було поміщено до спеціального пакету Національна поліція України № INZ2008547.
Речові докази по кримінальному провадженню № 12025025010000221, а саме:
- зіп-пакет із вмістом кристалічної речовини, яка згідно висновку експерта № СЕ-19/102-25/23143-НЗПРАП від 29.10.2025 являється психотропною речовиною – PVP, масою 0,6458 г (маса PVP становить 0,5443 г ) який після проведення дослідження було поміщено до спеціального пакету експертної служби МВС України № 6688432, згідно квитанції №3340 від.03.11.2025- знищити.
- політеленовий зіп-пакет із вимістом кристалічної речовини, який було поміщено до спеціального пакету Національної поліції України № INZ2008546- знищити.
- змиви із рук ОСОБА_4 (серветка та контрольний зразок серветки), які поміщено до спеціального пакету, згідно квитанції №3339 від 29.10.2025– знищити.
Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти діб з моменту його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення, копію вироку направити учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.
Відповідно до частини 2 статті 394 КПК України, вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України.
Суддя: