ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року	Львів	Справа № 300/3662/25 пров. № А/857/1458/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Онишкевича Т.В., 
суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я., 

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року у справі за її позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

суддя(і) у І інстанції Кафарський В.В., 
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ, 
дата складення повного тексту рішення 10 грудня 2025 року,

ВСТАНОВИВ :

У травні 2025 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі – ФОП) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 21.01.2025 №001480/0706 та №001485/0706.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.06.2025 провадження у справі за позовом ФОП було відкрито та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
04.12.2025 ФОП звернулася до суду з клопотанням про зупинення провадження у справі, оскільки серед позовних вимог є скасування податкового повідомлення-рішення від 21.01.2025 №001480/0706 про застосування штрафних санкцій за порушення, зокрема, наказу Міністерства фінансів України від 03.09.2021 №496 «Про затвердження порядку ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб-підприємців, у тому числі платників єдиного податку».
Проте, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24.11.2025 у справі №640/304/22 визнано протиправним та нечинним наказ Міністерства фінансів України від 03.09.2021 №496 «Про затвердження Порядку ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб-підприємців, у тому числі платників єдиного податку» (далі – Порядок). Тому, на думку ФОП, остаточне рішення у справі №640/304/22 безпосередньо впливатиме на наявність (відсутність) правових підстав для задоволення позовних вимог і необхідно зупинити розгляд цієї справи на підставі пункту 3 частини 1 статті 236 Кодексу адміністративного судочинства України до вирішення справи №640/304/22.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.12.2025 у справі №300/3662/25 у задоволенні вказаного клопотання було відмовлено за безпідставністю, оскільки результат розгляду справи №640/304/22 не вплине на висновки суду в межах цієї справи.
ФОП не погодилася із вказаною ухвалою суду першої інстанції від 10.12.2025 та подала апеляційну скаргу, у якій просила таку скасувати та зупинити провадження у справі №300/3662/25 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №640/304/22. 
В обґрунтування своїх доводів зазначає, що оскаржуваний у справі №640/304/22 Порядок стосується ведення обліку товарних запасів для ФОП. Остаточне рішення в справі №640/304/22 матиме загальне значення для спірної категорії спорів, зокрема, безпосередньо впливатиме на наявність (відсутність) правових підстав для задоволення позовних вимог позивачки у справі, що розглядається.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення суддею першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.
Підстави та порядок зупинення провадження в адміністративній справі врегульовано статтею 236 Кодексу адміністративного судочинства України.
Пунктом 3 частини 1 статті 236 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд зупиняє провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Зазначена норма передбачає обов`язок суду зупинити провадження у справі у разі неможливості її розгляду до вирішення іншої справи у взаємопов`язаному спорі, що розглядається іншим судом. Неможливість розгляду цієї справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються та встановлюються іншим судом, впливають на збирання та оцінку доказів у цій справі, тобто мають преюдиційне значення для цієї справи та не можуть бути встановлені адміністративним судом самостійно у цій справі.
Отже, підставою для зупинення провадження у справі відповідно до вказаної норми процесуального права є саме об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи.
Разом із цим, об`єктивна неможливість розгляду справи полягає у взаємозв`язку підстав позову, що розглядається, з юридичними фактами, які будуть встановлені судовим рішенням в іншій справі.
Зупинення провадження в адміністративній справі з мотивів наявності іншої справи, яка розглядається в порядку цивільного, кримінального, господарського чи адміністративного судочинства, може мати місце тільки в тому разі, коли в цій, іншій, справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав заявлених в адміністративній справі вимог чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.
Обставини неможливості розгляду справи судом встановлюються у кожному конкретному випадку залежно від змісту справи.
Також необхідно зазначити, що зупинення провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 3 частини 1 статті 236 Кодексу адміністративного судочинства України, допускається лише тоді, коли рішення у іншій справі не набрало законної сили і продовжувати розгляд справи надалі не є можливим, оскільки в такій, іншій, справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду. Ця неможливість полягає в тому, що обставини, які є підставою позову або заперечень проти нього, є предметом дослідження в іншій справі і рішення суду у цій справі безпосередньо впливає на вирішення спору.
Суд першої інстанції слушно зауважив, що виходячи із приписів пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України суд при вирішенні справи має керуватися нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин. 
При цьому відповідно до частини 2 статті 265 Кодексу адміністративного судочинства України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Відтак, слід погодитися із судом першої інстанції у тому, що наказ Міністерства фінансів України від 03.09.2021 №496 «Про затвердження Порядку ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб-підприємців, у тому числі платників єдиного податку» може втратити чинність тільки з моменту набрання законної сили судового рішення у справі №640/304/22. 
Разом із тим, оскільки на час виникнення спірних правовідносин вказаний наказ Міністерства фінансів України від 03.09.2021 №496 був чинним, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що результат розгляду справи №640/304/22 не вплине на висновки суду в межах справи, що розглядається, і підстав для зупинення провадження у цій справі немає.
Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи вказане процесуальне питання, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 312, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року у справі №300/3662/25 – без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар