Дата документу 17.02.2026
Справа № 332/3261/25
Провадження № 2/334/253/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року Дніпровський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого - судді Козлової Н.Ю., за участю секретаря Александрової А.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні без участі сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики 

встановив:

26 червня 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду м. Запоріжжя з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.
27.06.2025 року, ухвалою Заводського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики передана на розгляд до Дніпровського районного суду м.Запоріжжя, до територіальної юрисдикції (підсудності) якого відноситься дана справа.
На підставі протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями, дана справа надійшла у провадження судді Козлової Н.Ю.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 22.07.2025 року було відкрито провадження по даній справі у порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 27 жовтня 2025 року.
Відповідач в судове засідання, призначене на 27 жовтня 2025 року не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином. Конверт повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Клопотання про відкладення розгляду справи, до суду відповідач не надіслав, про причину неявки суд не повідомив, відзив та інші заяви з процесуальних питань від нього до суду не надходили.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 12.01.2026 року було закрито підготовче провадження і справу призначено до судового розгляду.
Позивач у судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином. В поданій позовній заяві ОСОБА_1 просив розглянути справу без участі позивача або його представника. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач в судове засідання, призначене на 17.02.2026 року повторно не з`явився. Був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Судова повістка, надсилалась відповідачу на адресу: 8205, Київська область, місто Ірпень, вул. Мкчнікова буд.38, коп.1 кв.3. Конверт повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Клопотання про відкладення розгляду справи, до суду відповідач не надіслав, про причину неявки суд не повідомив, відзив та інші заяви з процесуальних питань від нього до суду не надходили.
Судом вживались заходи стосовно повідомлення відповідача про розгляд справи.
Так, у призначені судові засідання відповідач не з`явився, поштові відправлені, направлені на його адресу повернулися на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч.8 ст. 178 ЦПК України.
Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Дослідивши письмові докази подані в обґрунтування позову, суд дійшов наступного висновку: 
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Як встановлено в ході судового розгляду, 30.03.2024 року, в силу досягнутої домовленості між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 2000 доларів США в борг під відсоток у розмірі 300% річних щомісячно, що підтверджується договором позики від 30.03.2024 року та розпискою.
За умовами розписки від 30.03.2024 року, позикодавець передав, а позичальник прийняв у позику грошові кошти у сумі 2000 доларів США, які позичальник зобов`язався повернути терміном на дванадцять місяців, а також сплачувати відсотки за користування грошима у розмірі 300% від позиченої суми грошових коштів, а саме: 30 числа кожного місяця 500 доларів США. 
Крім цього, сторони домовились, що у випадку прострочення виконання зобов`язання, а саме невчасної виплати відсотків або невчасного повернення тіла позики, Позичальник зобов`язується сплатити штраф у розмірі 300 000 грн 00 коп., шляхом безготівкового перерахування на банківську картку Позикодавця: № НОМЕР_1 .
За умовами Договору Позики від 30.03.2024 року. Позикодавець передав, а Позичальник прийняв у позику грошові кошти у сумі 2000 доларів США, які Позичальник зобов`язався виплатити Позикодавцю терміном не пізніше тридцятого березня дві тисячі двадцять п`ятого року. Окрім цього, сторони домовились, що Позичальник зобов`язаний сплачувати відсоток за кожен рік користування грошима у розмірі 300% (триста відсотків) від позиченої суми грошових коштів, а саме 500 доларів США (п`ятсот доларів США) кожен місяць, 30 числа (тридцятого числа). Повернення позиченої суми грошових коштів та відсотків по ній повинне було проходити в готівковій формі у місті Києві (під розписку Позикодавця, що він отримав грошові кошти) або безготівковій на банківську карту: № НОМЕР_1 у доларах США або у гривнях на момент повернення грошових коштів кожного місяця. Сторони домовились, що окрема розписка Позичальником про передання йому визначеної суми грошових коштів за даним Договором - є фактором передачі коштів.
Також, 30.04.2024 року між сторонами було укладено Договір Позики та Розписку від 30.04.2024 року, згідно з якими Позикодавець передав, а Позичальник прийняв у позику грошові кошти у сумі 1000 доларів США (одна тисяча доларів С1ЛА), які Позичальник зобов`язався повернути не пізніше 30.04.2025 року, зі сплатою відсотків за кожен рік користування грошима у розмірі 250% (двісті п`ятдесят відсотків) від позиченої суми грошових коштів, а саме 208 доларів 3 центи США, 30 числа кожного місяця. Повернення позиченої суми грошових коштів та відсотків по ній повинне було проходити в готівковій формі у місті Києві (під розписку Позикодавця, що він отримав грошові кошти) або безготівковій на банківську карту: № НОМЕР_1 у доларах США або у гривнях по курсу на момент повернення грошових коштів кожного місяця.
Сторони домовились, що окрема розписка Позичальником про передання йому визначеної суми грошових коштів за даним Договором - є фактором передачі коштів.
Також, сторони домовились, що у випадку прострочення виконання зобов`язання, а саме невчасної виплати відсотків або невчасного повернення тіла позики, Позичальник зобов`язується сплатити штраф у розмірі 300 000 грн 00 коп. шляхом безготівкового перерахування на банківську картку Позикодавця: № НОМЕР_1 . 
15.05.2025 року, сторони уклали договір Позики та Розписку, згідно якого позичальник передав, а Позичальник прийняв у позику грошові кошти у сумі 1000 доларів США, які Позичальник зобов`язався повернути не пізніше п`ятнадцятого травня дві тисячі двадцять п`ятого року, а також сплачувати відсоток за кожен рік користування грошима у розмірі 250% (двісті п`ятдесят відсотків) від позиченої суми грошових коштів, а саме 208 доларів 3 центи США, 15 числа кожного місяця. Повернення позиченої суми грошових коштів та відсотків по ній повинне було проходити в готівковій формі у місті Києві (під розписку Позикодавця, що він отримав грошові кошти) або безготівковій на банківську карту: № НОМЕР_1 у доларах США або у гривнях по курсу на момент повернення грошових коштів кожного місяця.
Сторони домовились, що окрема розписка Позичальником про передання йому визначеної суми грошових коштів за даним Договором - є фактором передачі коштів. Окрім цього, сторони домовились, що у випадку прострочення виконання зобов`язання, а саме невчасної виплати відсотків або невчасного повернення тіла позики, Позичальник зобов`язується сплатити штраф у розмірі 300 000 грн 00 коп. (триста тисяч гривень нуль копійок) шляхом безготівкового перерахування на банківську картку Позикодавця: № НОМЕР_1 ).  
17 липня 2024 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір Позики і Розписку, за умовами яких Позикодавець передав, а Позичальник прийняв у позику грошові кошти у сумі 3350 доларів США, які Позичальник зобов`язався повернути не пізніше 17.05.2025 року, а також сплачувати відсоток за кожен рік користування грошима у розмірі 250% (двісті п`ятдесят відсотків) від позиченої суми грошових коштів кожен місяць, а саме 17 числа кожного місяця у розмірі 698 доларів США. Повернення позиченої суми грошових коштів та відсотків по ній повинне було проходити в готівковій формі у місті Києві (під розписку Позикодавця, що він отримав грошові кошти) або безготівковій на банківську карту: № НОМЕР_1 у доларах США або у гривнях по курсу на момент повернення грошових коштів кожного місяця. 
Сторони домовились, що окрема розписка Позичальником про передання йому визначеної суми грошових коштів за даним Договором - є фактором передачі коштів. Окрім цього, сторони домовились, що у випадку прострочення виконання зобов`язання, а саме невчасної виплати відсотків або невчасного повернення тіла позики, Позичальник зобов`язується сплатити штраф у розмірі 300 000 грн 00 коп. (триста тисяч гривень нуль копійок) шляхом безготівкового перерахування на банківську картку Позикодавця: № НОМЕР_1 ).
12 серпня 2024 року, між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір Позики і Розписку, за умовами яких Позикодавець передав, а Позичальник прийняв у позику грошові кошти у сумі 1000 доларів США, які Позичальник зобов`язався повернути не пізніше 12.05.2025 року, а також сплачувати відсоток за кожен рік користування грошима у розмірі 300% (триста відсотків) від позиченої суми грошових коштів кожен місяць, а саме: 12 числа, кожного місяця у розмірі 250 доларів США. Повернення позиченої суми грошових коштів та відсотків по ній повинне було проходити в готівковій формі у місті Києві (під розписку Позикодавця, що він отримав грошові кошти) або безготівковій на банківську карту: № НОМЕР_1 у доларах США або у гривнях по курсу на момент повернення грошових коштів кожного місяця. Сторони домовились, що окрема розписка Позичальником про передання йому визначеної суми грошових коштів за даним Договором - є фактором передачі коштів. Окрім цього, сторони домовились, що у випадку прострочення виконання зобов`язання, а саме невчасної виплати відсотків або невчасного повернення тіла позики, Позичальник зобов`язується сплатити штраф у розмірі 300 000 грн. шляхом безготівкового перерахування на банківську картку Позикодавця: № НОМЕР_1 ).
30 вересня 2024 року, між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір Позики і Розписку, за умовами яких Позикодавець передав, а Позичальник прийняв у позику грошові кошти у сумі 3560 доларів США, які Позичальник зобов`язався повернути не пізніше тридцятого травня дві тисячі двадцять п`ятого року, а також сплачувати відсоток за кожен рік користування грошима у розмірі 250% від позиченої суми грошових коштів, а саме: 30 числа, кожного місяця у розмірі 741 доларів 6 центів США. Повернення позиченої суми грошових коштів та відсотків по ній повинне було проходити в готівковій формі у місті Києві (під розписку Позикодавця, що він отримав грошові кошти) або безготівковій на банківську карту: № НОМЕР_1 у доларах США або у гривнях по курсу на момент повернення грошових коштів кожного місяця. Сторони домовились, що окрема розписка Позичальником про передання йому визначеної суми грошових коштів за даним Договором - є фактором передачі коштів. Окрім цього, сторони домовились, що у випадку прострочення виконання зобов`язання, а саме невчасної виплати відсотків або невчасного повернення тіла позики, Позичальник зобов`язується сплатити штраф у розмірі 300 000 грн 00 коп. шляхом безготівкового перерахування на банківську картку Позикодавця: № НОМЕР_1 ).
Отже, на час звернення позивача до суду, заборгованість відповідача складає 38 073 доларів США – тіло позики, 26 163 доларів США – відсотки за користування, 1 800 000 грн 00 коп. – штрафу за прострочення виплат позик, 154 896,12 грн. – пені за несвоєчасне виконання зобов`язань.  
Таким чином, в ході судового розгляду доведено, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладені договори позики від 30.03.2024 року. 30.04.2024 року, 15.05.2024 року. 17.07.2024 року, 12.08.2024 та  30.09.2024 року та розписки від 30.03.2024 року, 30.04.2024 року, 15.05.2024 року, 12.08.2024 року та 30.09.2024 року, за якими відповідач визнає наявність у нього відповідних зобов`язань перед позивачем, а саме: повернення позивачу грошових коштів в сумі 2000 доларів США не пізніше 30.03.2025 року та сплату позивачу відсотків у розмірі 300% від позиченої суми грошових коштів 30 числа кожного місяця. Повернення позивачу грошовий коштів в сумі 1000 доларів США не пізніше 30.04.2025 року та сплату позивачу відсотків у розмірі 250% (двісті п`ятдесят відсотків) від позиченої суми 30 числа кожного місяця. Повернення позивачу грошових коштів в сумі 1000 доларів США не пізніше 15.05.2025 року та сплату позивачу відсотків у розмірі 250% від позиченої суми грошових коштів 15 числа кожного місяця. Повернення позивачу грошових коштів в сумі 3350 доларів США не пізніше 17.05.2025 року та сплату позивачу відсотків у розмірі 250% 17 числа кожного місяця. Повернення Позивачу грошових коштів в сумі 1000 доларів США не пізніше 12.05.2025 року та сплату Позивачу відсотків у розмірі 300% 12 числа кожного місяця. Повернення Позивачу грошових коштів в сумі 3560 доларів США не пізніше 30.05.2025 року та сплату Позивачу відсотків у розмірі 250% 30 числа кожного місяця.
Факт отримання відповідачем грошових коштів підтрверджується зокрема скріншотами переписки щодо повернення боргу. У своїх повідомленнях відповідач не заперечуючи факт отримання грошових коштів від позивача спочатку не відмовляється виконувати свої зобов`язання перед позичальником, проте згодом повідомляє позичальнику, що питання щодо стягнення заборгованості буде вирішувати суд. Позицію відповідача суд розцінює як визнання ним боргу.
Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України.
За правилами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому виконавцем визначеної грошової суми, або визначеної кількості речей.
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
При укладенні договору позики між сторонами в письмовій формі були погоджені всі істотні умови такого договору, а саме: розмір позики та строк її повернення. Таким чином вказаний договір позики вважається укладеним та підлягає до виконання.
Відповідно до Договорів позики від 30.03.2024, 15.05.2024, 17.07.2024, 12.08.2024 та 30.09.2024 року, позивач виконав зобов`язання перед відповідачем та надав кошти в борг, в той час як зобов`язання позичальника виконані не були.
Суд вважає виникнення боргового зобов`язання за договорами позики встановленим належними доказами, а саме оригіналами договорів від 30.03.2024, 15.05.2024, 17.07.2024, 12.08.2024 та 30.09.2024 року та відповідними розписками.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).
За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою.
У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.
Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.
Відповідно до статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.
Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.
Наявність оригіналів договорів позики та оригінали розписок від 30.03.2024, 15.05.2024, 17.07.2024, 12.08.2024 та 30.09.2024 року, свідчить про невиконане зобов`язання відповідачем ОСОБА_2 та підтверджує факт укладення договорів позики.
Оскільки оригінал договору позики перебуває у позивача і доказів повернення боргу відповідач не надав, крім того відповідач фактично визнав свої боргові зобов`язання, суд вважає позов ОСОБА_1 про стягнення основної суми боргу за договорами позики від 30.03.2024, 15.05.2024, 17.07.2024, 12.08.2024 та 30.09.2024 року обґрунтованим, а тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути заборгованості за договорами позики в розмірі 11 910 доларів США.
Щодо розміру відсотків за користування позикою за вищезазначеними договорами позики, суд зазначає наступне.
Як вбачається із наданого суду розрахунку заборгованості за договорами позики від 30.03.2024, 15.05.2024, 17.07.2024, 12.08.2024 та 30.09.2024 року, позичальник взяв на себе зобов`язання надати ОСОБА_2 кошти на умовах: суми позики та сплатити проценти за їх користування. 
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути суму кредиту та сплатити проценти у строки та в порядку, встановленому договором. 
Позивачем надано суду надав до суду розрахунок заборгованості, який відображає розмір нарахованих відсотків, відповідно до умов договорів позики та норм чинного законодавства України. 
Відповідачем доказів неправомірності нарахувань по процентах не надано. 
Отже, суд вважає доведеним та обґрунтованим нарахування відсотків згідно розписок від 30.03.2024, 15.05.2024, 17.07.2024, 12.08.2024 та 30.09.2024 року на загальну суму 26 163 доларів США.
Стосовно нарахування позивачем штрафів за прострочення виплат за договорами позики, суд зазначає:
Дійсно, відповідно до ч. 1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до розрахунку, зазначеного позивачем у позовній заяві, розмір нарахованих штрафних санкцій за прострочення виплат за договорами позики становить 1 954 896,12 гривень, з яких 1 800 000 гривень штрафу та 154 896,12 грн. пені. 
В той же час, п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Як вбачається із розрахунку штрафу та пені такі нараховані на підставі ст. 625 ЦПК України за період 30.03.2024 року по 30.09.2024 року, тобто зазначений штраф та пеня нараховані після 24.02.2022, а тому у відповідності до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України відповідач звільняється від такої відповідальності.
Таким чином, суд враховуючи положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного Кодексу України, вважає, що вимоги позивача щодо стягнення штрафу за прострочення виплат за договорами позик задоволенню не підлягають.
Тобто, закон не звільняє від повернення тіла позики та сплати основних відсотків, а лише скасовує штрафні санкції за прострочення. 
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з врахуванням досліджених обставин справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за договорами позики від 30.03.2024, 15.05.2024, 17.07.2024, 12.08.2024 та 30.09.2024 року у розмірі 38073 доларів США підлягають задоволенню у повному обсязі. 
У частині стягнення штрафних санкцій вимоги позивача суд відхиляє. 
Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційну розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог.
Отже, внаслідок часткового задоволення позову з відповідача підлягає стягненню 7 052,05 гривень судового збору.
Керуючись ст.ст.524- 527, 530, 546-549, 551, 610-612, 629, 1054 ЦК України, ст .ст. 10 - 13, 81, 141, 258-265, ст. 267-268, 274-279, 280-289 ЦПК України, суд 

У Х В А Л И В :
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 заборгованість по тілу позик згідно розписок від 30.03.2024 року, 30.04.2024 року, 15.05.2024 року, 17.07.2024 року, 12.08.2024 року, 30.09.2024 року у сумі - 11 910 доларів США (одинадцять тисяч дев`ятсот десять доларів США);
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 заборгованість по відсоткам згідно розписок від 30.03.2024 року, 30.04.2024 року, 15.05.2024 року, 17.07.2024 року, 12.08.2024 року, 30.09.2024 року у сумі - 26 163 доларів США (двадцять шість тисяч сто шістдесят три долари США;
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 судовий збір у розмірі 7 052,05 гривень. 
В іншій частині позову відмовити. 
Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя: Козлова Н. Ю.