ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа №274/7572/25 Головуючий у 1-й інст. Большакова Т. Б. 
Категорія 69 Доповідач Панкеєва В. А. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючої судді: Панкеєвої В.А.,
суддів: Григорусь Н.Й., 
Шалоти К.В.,
розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін у м. Житомирі цивільну справу № 274/7572/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 
на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18 грудня 2025 року, постановлене під головуванням судді Большакової Т.Б. у м. Бердичеві,

встановив:

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
Позов мотивовано тим, що сторони у справі 19 серпня 2022 року зареєстрували шлюб у Бердичівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Бердичівському районі Житомирської області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, актовий запис № 603. У цьому шлюбі в сторін народилась дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає разом з матір`ю і знаходиться на її утриманні. Вказано, що сторони не підтримують подружні відносини, спільне життя з ОСОБА_2 не склалось через відсутність взаєморозуміння, взаємоповаги та почуття любові, розходження поглядів на сімейні відносини, виховання дитини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Вказано, що примирення між ними неможливе, а подальше збереження шлюбу та проживання однією сім`єю буде суперечити інтересам позивачки та їх дитини. З урахуванням наведеного просила позов задовольнити.
Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18 грудня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено, розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , 19.08.2022 Бердичівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бердичівському районі Житомирської області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, актовий запис № 603.
Не погодившись із судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, де просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення без з`ясування всіх обставин справи, що мають значення для справи, зокрема, фактичних взаємин подружжя, не взяв до уваги наявність малолітньої дитини. Зазначає, що він з позивачем проживає разом та продовжує вести спільне господарство, підтримує шлюбні відносини. Також вказує, що вони мають малолітню дитину, і на його переконання, зростання дитини у повноцінній сім`ї є запорукою щасливого дитинства та успішної побудови власної сім`ї доньки у майбутньому. Розлучення ж може негативно вплинути на психоемоційний стан дитини. Зауважує, що у судовому засіданні йому не було роз`яснено про можливість клопотати перед судом про надання часу для примирення. Вважає, що даний факт свідчить про незастосування ст.51 Конституції України та статті 111 Сімейного кодексу України, які підлягали застосуванню у даній справі.
Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 02 лютого 2026 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. 
Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України (частина 1 статті 368 ЦПК України).
Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав учасникам строк для подання відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Позивачка не скористалася правом подання відзиву на апеляційну скаргу.
Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, наявні правові підстави для розгляду справи у порядку письмового провадження без участі сторін. Згідно з частиною 5 статті 268, статті 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 19.08.2022 Бердичівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бердичівському районі Житомирської області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, актовий запис № 603 (а.с.5).
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 записані батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого повторно серії НОМЕР_1 (а.с.6).
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, суд першої інстанції виходив з того, що фактично шлюбні відносини між подружжям припинені та спільне проживання та збереження сім`ї є неможливими.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, оскільки такий висновок відповідає обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
За змістом ст.3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Відповідно до ст.7 СК України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами.
Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя. 
Статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Відповідно до частини першої статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.
Положеннями частин третьої, четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
Відповідно до частини першої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Частиною 3 статті 105 СК України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.
Згідно з положеннями ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.
За приписами ст.112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя.
Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має наміру та бажання зберегти шлюб з відповідачем.
У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" судам роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. 
Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.
Приписами ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Проаналізувавши наявні у справі докази та обставини справи, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що подальше спільне життя подружжя та збереження їхнього шлюбу буде суперечити інтересам позивачки.
Збереження шлюбу за відсутності згоди одного з подружжя є таким, що суперечить його інтересам відповідно до положень ст.24 СК України.
Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, про що вказала під час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідно, відмова у розірванні шлюбу буде примушуванням до перебування у шлюбі та продовження шлюбних відносин, що є неприпустимим.
Доводи відповідача про те, що місцевий суд не вжив заходів щодо примирення сторін, є неспроможними, з огляду на таке.
Згідно із статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
У постанові Верховного Суду від 26.11.2018 у справі № 761/33261/16-ц зроблено висновок щодо застосування статті 111 СК України та вказано, що примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач заперечує проти розірвання шлюбу, оскільки вважає, що сімейні відносини ще можна зберегти, суд апеляційної інстанції не вважає достатньою правовою підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки позивачка зазначає, що між сторонами фактично припинилися шлюбні відносини.
Колегія суддів вважає, що примирення і подальше подружнє життя сторін є неможливим, оскільки сім`я фактично розпалася і подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки, яка не бажає перебувати в шлюбі з відповідачем, тобто відсутня її вільна згода на подальше збереження шлюбу, а відтак наявні підстави для розірвання шлюбу.
Таким чином, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини справи та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.
За приписами пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відтак, відповідно до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду - без змін.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, немає.
Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи про розірвання шлюбу (пункт 4 частини 6 статті 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись статтями 258, 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд
ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий: В.А. Панкеєва

Судді: Н.Й. Григорусь

К.В. Шалота