ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1206/26 Справа № 208/2448/20 	  	Суддя у 1-й інстанції -  ОСОБА_1  Суддя у 2-й інстанції -                 ОСОБА_2 	

ВИРОК 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 

прокурора ОСОБА_6 

обвинуваченого ОСОБА_7 

захисника ОСОБА_8 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження №12020040160000379 від 02.03.2020 за апеляційною скаргою заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Заводського районного суду міста Кам`янського від 09 грудня 2025 року, яким:

ОСОБА_10  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Степне, Дніпропетровського району Дніпропетровської області, освіта середня, не одружений, місце роботи «Чумацькі напівфабрикати», фасувальник, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого :
-15.04.2019 року вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська за ч.2 ст.186 та ст.ст. 75, 76 Кримінального кодексу України (далі- КК) до 4 років позбавлення волі, з іспитовим строком 2 роки;
-16.07.2024 року вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська за ст. ст. 187 ч.4, 115 ч.2 п.6, 358 ч.1 КК до 15 років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві власності,-
визнано винним та засуджено за ч.2 ст.186 КК до покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Відповідно до ст. ст. 71 ч. 1, 72 КК до призначеного покарання частково, у виді 1 місяця позбавлення волі, приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.04.2019 року, та призначено ОСОБА_7 покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.
Згідно ч. 4 ст. 70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання за теперішнім вироком, більш суворим покаранням за попереднім вироком Амур-Нижньодніпровського райсуду м. Дніпропетровська від 16.07.2024 року, остаточно призначено ОСОБА_7 до відбуття покарання у виді 15 років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві власності.
В строк відбуття призначеного ОСОБА_7 покарання, зараховано строк його перебування під вартою з 05.03.2020 року по 13.01.2021 року включно, з розрахунку передбаченого ч.5 ст.72 КК, згідно якого один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.
Відповідно до ч.7 ст.72 КК в строк призначеного ОСОБА_7 покарання зараховано строк його перебування на цілодобовому домашньому арешті з 13.01.2021 року по 10.03.2021 року включно, з розрахунку трьох днів такого арешту за один день позбавлення волі.
Початок строку відбуття призначеного ОСОБА_7 покарання рахується з 16.06.2022 року.
В межах даного кримінального провадження запобіжний захід відносно ОСОБА_7 - не обирався. 
Цивільні позови ОСОБА_11 та ОСОБА_12 задоволені повністю та стягнуто з ОСОБА_7 на користь цивільного позивача ОСОБА_11 , в якості відшкодування заподіяної майнової шкоди - 23 031 гривню, та на користь цивільного позивача ОСОБА_12 , в якості відшкодування заподіяної майнової шкоди - 11 300 гривень.
Долю речових доказів та процесуальних витрат вирішено відповідно до ст.100 та ст.124 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК).
В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення за таких обставин.
ОСОБА_7 , будучи раніше судимим за майнові злочини, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та знов вчинив аналогічні кримінальні правопорушення.
Приблизно о 23.30 годині 01.03.2020 року, ОСОБА_7 знаходився біля буд. №2 по вул. Ковалевича у м. Кам`янському, де побачив раніше не знайомого йому ОСОБА_11 , який йшов йому на зустріч тримаючи в руці сумку.
Реалізуючи свій раптово виниклий протиправний корисливий умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_13 діючи повторно, підійшов спереду до ОСОБА_14 , та під приводом отримання запальнички, зупинив останнього.
ОСОБА_14 , поставивши сумку на тротуар, почав діставати з кишені запальничку, а ОСОБА_13 з метою придушення волі останнього до спротиву своїм протиправним діям, застосував до нього аерозольний балончик із невідомою речовиною, тобто застосував насильство, що не є небезпечним для його життя та здоров`я потерпілого, внаслідок чого той втратив можливість чинити опір.
Розуміючи, що у відношенні нього вчинюється кримінальне правопорушення, ОСОБА_14 почав тікати у бік пр. Свободи в м. Кам`янському, при цьому вказану сумку зі своїм майном залишив на тротуарі.
Переконавшись у тому, що в сумці потерпілого відсутнє майно яке має майнову цінність, ОСОБА_13 продовжуючи реалізацію свого протиправного умислу, діючи повторно, почав переслідувати ОСОБА_14 і приблизно о 02 годині 02.03.2020 року, наздогнав його навпроти будинку АДРЕСА_2 .
Діючи з метою придушення волі ОСОБА_14 до спротиву його протиправним діям, ОСОБА_13 двома руками обхватив потерпілого зі спини за тулуб, повалив на тротуар, та наніс останньому близько шести ударів по тулубу та голові, таким чином знов застосував до того насильство, що не є небезпечним для життя та здоров`я.
Продовжуючи реалізацію свого протиправного умислу, діючи повторно, скориставшись тим, що внаслідок застосування до ОСОБА_14 насильства останній не міг чинити опір його протиправним діям, ОСОБА_13 рукою витяг з лівої бокової кишені штанів потерпілого мобільний телефон «Samsung A3», вартість якого становить 1 166,67 грн., та рукою дістав з задньої правої кишені штанів потерпілого гроші в сумі 900 доларів США, що еквівалентно 22 131 гривні.
Заволодівши майном ОСОБА_14 , ОСОБА_13 з місця вчинення кримінального правопорушення втік, тобто отримав реальну можливість розпоряджатись викраденим.
Умисні дії ОСОБА_13 кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно.

Крім того, приблизно о 00.05 годині 01.07.2021 року, ОСОБА_7 перебуваючи біля будинку 37/16 по пр. Василя Стуса у м. Кам`янському, зустрів раніше незнайому йому ОСОБА_12 , на шиї якої побачив золотий ланцюжок.
Реалізуючи свій раптово виниклий протиправний корисливий умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, ОСОБА_13 підійшов ззаду до ОСОБА_15 , рукою схопив за ланцюжок, та різким рухом зірвав його з шиї потерпілої.
Заволодівши ланцюжком, виготовленим з золота 585 проби, вагою 13 грамів, вартістю 20 858,31 гривні, ОСОБА_13 утримуючи його при собі, з місця вчинення кримінального правопорушення втік, і отримав реальну можливість розпоряджатись викраденим майном.
Умисні дії ОСОБА_13 кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи висновків суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та правової кваліфікації дій винного за ч.2 ст.186 КК, порушує питання про скасування вироку суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
В обґрунтування своїх вимог апелянт, посилаючись на положення ч.4 ст.70, ст.71 КК та роз`яснення, що містяться у п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», зазначає, що як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 засуджений вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.04.2019 року за ч.2 ст.186 та ст.ст. 75, 76 КК до 4 років позбавлення волі, з іспитовим строком 2 роки, а також вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.07.2024 року за ст. ст. 187 ч.4, 115 ч.2 п.6, 358 ч.1 КК до 15 років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві власності.
У цьому кримінальному провадженні злочини за ч.2 ст.186 КК ОСОБА_7 вчинив 01-02.03.2020 та 01.07.2020, тобто до ухваленні вироку Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.07.2024 року, та в період іспитового строку, визначеного вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.04.2019 року.
Проте суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання, неправильно застосував порядок призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень і сукупністю вироків, що призвело до неправильного призначення ОСОБА_7 остаточного покарання та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, що, на переконання апелянта, суперечить правовій позиції об`єднаної палати ККС ВС від 25.06.2018 ( справа № 511/37/16-к).
З урахування вищенаведеного прокурор просить апеляційний суд скасувати вирок Заводського районного суду міста Кам`янського Дніпропетровської області від 09 грудня 2025 року в частині призначеного обвинуваченому покарання та в цій частині ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.186 КК у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за даним вироком, більш суворим покаранням за вироком Амур-Нижньодніпровського райсуду м. Дніпропетровська від 16.07.2024 року, призначити ОСОБА_7 покарання у виді 15 років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві власності.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 71 КК, за сукупністю вироків, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.04.2019 року, та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 15 років 1 місяця позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві власності.
В іншій частині вирок залишити без змін.

В судове засідання апеляційної інстанції потерпілі ОСОБА_11 та  ОСОБА_12 не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату та час судового розгляду. ОСОБА_11 про причини своєї неявки суд не повідомив, а ОСОБА_12 подала заяву про розгляд справи без її участі. Отже неявка потерпілих за вказаних обставин, відповідно до приписів ч.4 ст.405 КПК, не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення прокурора на підтримку доводів поданої апеляційної скарги та яка наполягала на її повному задоволенні, вислухавши обвинуваченого та захисника, які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.
Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, встановлених вироком суду першої інстанції, а також правова кваліфікація його дій за ч.2 ст.186 КК ґрунтуються на зібраних по справі, перевірених та оцінених судом доказах, являються обґрунтованими, належним чином мотивованими та не оспорюються прокурором в апеляційній скарзі, а тому апеляційним судом відповідно до ч.1 ст.404 КПК не перевіряються.
Колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосуванням місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, виходячи з наступного.
За змістом ч.4 ст.70 КК, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, остаточне покарання призначається за правилами, визначеними частинами 1-3 цієї статті (сукупність злочинів).
Разом із тим відповідно до ч.1 ст.71 КК, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком (сукупність вироків).
Згідно правової позиції, що викладена у постанові Об`єднаної палати ККС ВС від 01.06.2020 ( справа №766/39/17, провадження № 51-8867кмо18 ) суди, призначаючи остаточне покарання, повинні:
а) якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні, було вчинено до постановлення попереднього вироку, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ч.4 ст.70 КК (за сукупністю злочинів);
б) якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні було вчинено після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ст.71 КК (за сукупністю вироків).

Водночас, як слушно посилається прокурор в поданій апеляційній скарзі, за висновками Об`єднаної палати ККС ВС від 25.06.2018 ( справа № 511/37/16-к, провадження № 51-830км18 ) коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, щозасуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70, так і ст.71 КК: спочатку за правилами ч.1 ст.70 КК за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього за правилами ч.4 ст. 70 КК, потім за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно за сукупністю вироків відповідно до ч. 1 ст. 71 цього Кодексу.  
За матеріалами даного кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_7 визнаний винним у скоєнні кримінальних правопорушень за ч.2 ст.186 КК, які він вчинив 01-02.03.2020 ( епізод стосовно потерплого ОСОБА_14 ) та 01.07.2020 ( епізод стосовно потерпілої ОСОБА_15 ), тобто до ухваленні вироку Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 16.07.2024 року, та в період іспитового строку, визначеного вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.04.2019 року.
Отже суд першої інстанції, відповідно до вимог закону України про кримінальну відповідальність (ч.4 ст.70 та ч.1 ст.71 КК) та враховуючи правові позиції, викладені у постановах Об`єднаної палати ККС ВС від 25.06.2018 та від 01.06.2020, після визначення виду та розміру покарання за ч.2 ст186 КК, повинен був спочатку призначити покарання ОСОБА_7 за правилами ч.4 ст.70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, а потім вже остаточно за правилами ч.1 ст.71 КК, за сукупністю вироків. 

Відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п.3 ч.1 ст.413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, зокрема, є – неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Суд апеляційної інстанції, згідно з п.2 ч.1 ст.420 КПК, скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.
Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок місцевого суду підлягає скасуванню в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, з ухваленням апеляційним судом свого вироку в цій частині, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. 

Дотримуючись приписів ч.15 ст.615 КПК, в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку апеляційний суд обмежується проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення. 

На підставі викладеного, керуючисьстаттями 404, 405, 407, 409, 413 та 418, 420 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_9 – задовольнити.

Вирок Заводського районного суду міста Кам`янського Дніпропетровської області від 09 грудня 2025 року - скасувати в частині призначеного обвинуваченому покарання та в цій частині ухвалити новий вирок, яким призначити  ОСОБА_16  покарання за ч.2 ст.186 КК у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за даним вироком, більш суворим покаранням за вироком Амур-Нижньодніпровського райсуду м. Дніпропетровська від 16.07.2024 року, призначити  ОСОБА_16  покарання у виді 15 років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві власності.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 71 КК, за сукупністю вироків, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.04.2019 року, та остаточно призначити  ОСОБА_16  покарання у виді 15 років 1 місяця позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві власності.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але на нього учасниками кримінального провадження може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а особою, яка утримується під вартою — у той самий строк з дня вручення копії рішення суду апеляційної інстанції.
СУДДІ :

ОСОБА_2   ОСОБА_3 ОСОБА_4