ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
Іменем України

23 березня 2026 року	м. Дніпро	Справа № 640/29434/21	

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Кисельова Є.О., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Ава лімітед» до Київської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, 

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ава лімітед» (далі – ТОВ «Ава лімітед», позивач) звернулось до суду з позовною заявою до Київської митниці (далі – митниця, відповідач), з такими позовними вимогами:
- визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів від 13.05.2021 №UA100130/2021/000005/2.
В обґрунтування позову зазначено, що з метою митного оформлення товару (Спорядження для кемпінгів, палатки із синтетичних волокон: арт.-40811720- GRAND MESA 2/Палатка-100% поліестр-18 шт., арт.-40820619-LATE START 1P/Палатка-100% поліестр-36шт., арт.-40820719-LATE START 2P/Палатка-100% поліестр-40шт., арт.-40820819-LATE START 4P/Палатка-100% поліестр-бшт., арт.-40819820RK-CABANA FALLEN ROCK/HYDRO/Палатка-100% поліестр4шт., арт.-40816720RK-SUNSHADE W/SIDE WALL FALLEN ROCK/HYDRO/Палатка-100% поліестр-8шт., арт.-40816720MAL-SUNSHADE W/SIDE WALL MALACHITE/GOLDEN OAK/Палатка-100% поліестр-12шт., арт.-40822420-WIRELESS 2/Палатка-100% поліестр-8шт., арт.-40822520- WIRELESS 4/Палатка-100% поліестр-4шт., Країна виробництва - VN. Торговельна марка – Kelty; Вироби з недорогоцінних металів, елемент кріплення, не містять передавачі та приймачі: арт.-47825820-STAFF POLE ALUMINUM /Стійка для палаткиАлюміній-40шт., Країна виробництва - VN. Торговельна марка – Kelty) отриманого в рамках контракту укладеного з компанією LACERTA LTD (продавець) від 01.09.2020 №0109-20, оформив та надав відповідачеві МД від 06.05.2021 № UA100130/2021/00075, до якої було долучено документи передбачені частинами 1, 2 ст. 53 Митного кодексу України. 
При митному оформленні товару, який ввозився на територію України, позивачем самостійно визначено його митну вартість за основним методом - ціною договору (контракту), та заявлено відповідні показники в митній декларації, до якої додано документи, що її підтверджують. Однак, митний орган протиправно не врахував подані позивачем документи і прийняв оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів, застосувавши резервний метод.
Ухвалою суду від 21.02.2025 справу прийнято до провадження.
Відповідач, не погоджуючись із доводами позивача, надав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що митний орган діяв у межах повноважень, на підставі та у спосіб, визначений чинним законодавством. Стверджував, що декларантом до митного органу подано митну декларацію для здійснення митного оформлення з документами, які не містять усіх даних, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. 
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, наявні у справі, суд встановив наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, між "Ава лімітед" (покупець) та LACERTA LTD (продавець) укладено контракт від 01.09.2020 №0109-20, на підставі якого продавець продає, а покупець купує товар: Спорядження для кемпінгів, палатки із синтетичних волокон: арт.-40811720- GRAND MESA 2/Палатка-100% поліестр-18 шт., арт.-40820619-LATE START 1P/Палатка-100% поліестр-36шт., арт.-40820719-LATE START 2P/Палатка-100% поліестр-40шт., арт.-40820819-LATE START 4P/Палатка-100% поліестр-бшт., арт.-40819820RK-CABANA FALLEN ROCK/HYDRO/Палатка-100% поліестр4шт., арт.-40816720RK-SUNSHADE W/SIDE WALL FALLEN ROCK/HYDRO/Палатка-100% поліестр-8шт., арт.-40816720MAL-SUNSHADE W/SIDE WALL MALACHITE/GOLDEN OAK/Палатка-100% поліестр-12шт., арт.-40822420-WIRELESS 2/Палатка-100% поліестр-8шт., арт.-40822520- WIRELESS 4/Палатка-100% поліестр-4шт., Країна виробництва - VN. Торговельна марка – Kelty; Вироби з недорогоцінних металів, елемент кріплення, не містять передавачі та приймачі: арт.-47825820-STAFF POLE ALUMINUM /Стійка для палаткиАлюміній-40шт., Країна виробництва - VN. Торговельна марка – Kelty.
Позивачем оформлено та подано до відповідача митну декларацію від МД від 06.05.2021 № UA100130/2021/00075, в якій задекларовано митну вартість товару за ціною контракту відповідно до ст.58 Митного кодексу України.
Також на підтвердження митної вартості товару митному органу позивачем надані документи, які передбачені частинами 1 та 2 ст. 53 Митного кодексу України, а саме: (0380) Інвойс №SO-839376 від 08.03.2021; (0705) коносамент № HKLCL 181279 від 23.03.2021; - (3007) Довідка про транспортні витрати №181279 від 04.05.2021; - (4100) зовнішньоекономічний контракт № 0109-20 від 01.09.2020; - (4301) Договір про надання транспортно-експедиційних послуг № 09050 від 01.02.2021.
10.05.2021 позивачем отримано електронний запит (повідомлення) митного органу з вимогою подання додаткових документів на підтвердження заявленої декларантом митної вартості.
На вимогу відповідача позивачем додатково було надано наступні документи: Прайс-лист від 01.03.2021; Експертний висновок Житомирської ТПП №B-1663 від 12.05.2021; Експортна декларація країни відправлення №303830063520 від 10.03.2021; Заявка на перевезення №181279 від 03.02.2021.
За результатами розгляду поданих до митного оформлення документів, відповідачем 13.05.2021 прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA100130/2021/000005/2, яким митну вартість імпортованих позивачем товарів зазначених у графі "товар №" рішення визначено за резервним методом.
Як вбачається зі змісту прийнятого рішення, відповідачем встановлено такі порушення:
1) Відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599 (реєстрація в Міністерстві юстиції України 18.06.2012 за № 984/21296) до документів, що підтверджують транспортні витрати можуть належати: - рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; - банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; - калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту;
2) Відповідно до наданих документів, товар постачається на умовах FOB HOCHIMIN. Проте до митного оформлення не надано банківські платіжні документи які підтверджують вартість перевезення. В заяві на транспортування зазначений інший відправник;
3) В коносаменті зазначена країна відправлення НОHG KONG, в експортній заявці на перевезення зазначено VN, та інший відправник;
4) Експортна декларація відправника без перекладу;
5) Прайс від 01.03.2021 № б/н, що надісланий додатково -адресний (не від виробника товару);
6) В інвойсі що надісланий додатково фігурує печатка товариства що не має відношення до товару; 7) В заключенні експерта Житомирської ТПП від 12.05.2021 № В-1663 йде посилання на сайти Китаю www.alibaba.com, без врахування країни виробництва товару- Ветнам.
Розмір суми коригування митної вартості згідно з рішенням про коригування митної вартості товарів від 13.05.2021 № UA100130/2021/000005/2 є 17 519,02 грн.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини другої статті 1 Митного кодексу України (далі - МК України) відносини, пов`язані із справлянням митних платежів регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.
У статті 49 Митного кодексу України (далі - МК України) визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно ч.1 статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм МК України.
Згідно ч.1, 2 статті 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації
У ч. 2, 3, 5 статті 53 МК України визначено перелік документів, які декларант повинен подавати для підтвердження митної вартості товару, заявленої у декларації, і методу, обраного для її обчислення. До таких документів належать: декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності, рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу), якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню, якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Прямо передбачено, що в разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
У п.п. 3.16, 6.2 Загального додатку до Конвенції визначено, що на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.
Відповідно до пп. 4.5.10 п. 4.5 розділу 4 Порядку № 631 перевірка правильності визначення митної вартості товарів належить до митних формальностей, що виконуються при митному оформленні митної декларації.
Частиною 1 статті 54 МК України регламентовано, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Згідно п. 1 ч. 4, ч. 5, 6 статті 54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
Відповідно до ч. 2, 4, 5, 10 статті 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: 1) витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням; 2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів; б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів; в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо); г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів; 3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. Зазначені платежі можуть включати платежі, які стосуються прав на літературні та художні твори, винаходи, корисні моделі, промислові зразки, торговельні марки та інші об`єк суду від 21.02.2025 справу прийнято до провадження.
Отже, з викладених правових норм вбачається, що єдиною правовою підставою для прийняття митним органом рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару за резервним методом є наявність сукупності наступних умов: 1) подання суб`єктом господарювання до митного оформлення не повного пакету документів, перелік яких закріплено у статті 53 МК України; 2) ненадання на вимогу контролюючого органу додаткової уточнюючої документації на підтвердження саме числового значення заявленої митної вартості; 3) виявлення митним органом розбіжностей у поданій документації, які унеможливлюють визначення безпосередньо митної вартості товару за основним методам (за ціною договору); 4) обґрунтування причин неможливості визначення митної вартості товару за жодним із методів, що передують резервному.
Так, судом встановлено, що позивачем при здійсненні імпортування товару на митну територію України було надано повний пакет документів відповідно до переліку, закріпленого ч. 2 статті 53 МК України.
В той же час, під час митного оформлення товару та визначення митної вартості товарів підставою для висновку відповідача про неможливість визначення митної вартості імпортованого товару за ціною договору стала наявність у документах, наданих декларантом, розбіжностей, зокрема, відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та з доданих документів неможливо підтвердити заявлений метод визначення митної вартості товарів.
Зокрема, митним органом оскаржуване рішення обґрунтовано тим, що:
1) Відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599 (реєстрація в Міністерстві юстиції України 18.06.2012 за № 984/21296) до документів, що підтверджують транспортні витрати можуть належати: - рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; - банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; - калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту;
2) Відповідно до наданих документів, товар постачається на умовах FOB HOCHIMIN. Проте до митного оформлення не надано банківські платіжні документи які підтверджують вартість перевезення. В заяві на транспортування зазначений інший відправник;
3) В коносаменті зазначена країна відправлення НОHG KONG, в експортній заявці на перевезення зазначено VN, та інший відправник;
4) Експортна декларація відправника без перекладу;
5) Прайс від 01.03.2021 № б/н, що надісланий додатково -адресний (не від виробника товару);
6) В інвойсі що надісланий додатково фігурує печатка товариства що не має відношення до товару; 7) В заключенні експерта Житомирської ТПП від 12.05.2021 № В-1663 йде посилання на сайти китаю www.alibaba.com, без врахування країни виробництва товару- Ветнам.
Між тим, суд зазначає, що відповідно до контракту на кожну окрему поставку товару в специфікаціях зазначені кількість, розважування товару. Ціна, сортність та кількість товару на кожну поставку зазначається в специфікаціях до даного контракту. В загальному випадку такою специфікацією є рахунок-фактура на партію товару.
Позивачем при митному оформленні товарів надано відповідачу рахунок-фактуру на партію товару - інвойс від 08.03.2021 №SO-839376, тобто позивачем надано відомості щодо ціни товару у відповідності до вимог зовнішньоекономічного контракту, тоді як відповідачем не наведеного жодного обґрунтування, яким чином вказані недоліки вплинули на визначення митної вартості імпортованого товару.
До переліку додаткових документів, визначених ч. 3 статті 53 МК України, входять каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару.
До контролюючого органу в якості додаткового документу для підтвердження заявленої митної вартості подаються прейскуранти (прайс-листи) саме від виробника товару, який оцінюється. У першу чергу, при розгляді наданих декларантом каталогів, специфікацій, прейскурантів (прайс-листів) виробника товару контролюючий орган має упевнитись, що інформацію, яка містяться в зазначених документах, можна ідентифікувати з поставкою оцінюваних товарів.
Прейскурант (прайс-лист) - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців, який на практиці частіше використовується для зазначення цін на перелік послуг.
Згідно загальноприйнятої світової практики прейскурант (прайс-лист) має містити відомості, яких достатньо будь-якому покупцю для отримання інформації щодо умов продажу товару, а саме: найменування товару, артикул, якість товару (за необхідності), одиниці виміру (штуки, упаковки тощо), ціну, з обов`язковим зазначенням валюти, передбачені системи знижок, виробника/виробників, умови поставки, дата його складання або ж число, з якого дані ціни вводяться в дію, контактна інформація про продавця та будь-які інші положення, що стосуються умов продажу товарів.
Каталоги, специфікації, прейскуранти, прайс-листи продукції складаються виробником товару у процесі здійснення його господарської діяльності та не є технічними, товаросупровідними документами або документами, що засвідчують якість товару.
Обов`язкової вимоги щодо отримання від суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності - виробника товару вказаної вище документації чи вимог до її складання чинним законодавством, що регулює порядок виконання зовнішньоекономічних операцій, не передбачено.
Тобто, ТОВ "Ава лімітед" надано відомості щодо ціни товару відповідно до вимог зовнішньоекономічного контракту. Разом з цим, відповідачем не наведено жодного обґрунтування, яким чином вказані недоліки вплинули на визначення митної вартості. Таким чином, наведені доводи, як підстави для коригування митної вартості, на думку суду, є безпідставними.
Також суд зауважує, що відповідно до зовнішньоекономічного контракту ціна вказується на кожну партію товару та включає в себе вартість упаковки.
За умовами контракту поставка товару здійснюється на умовах Інкотермс FCA та передбачає здійснення завантаження товару за рахунок продавця.
Згідно офіційного тлумачення торговельних термінів Міжнародних правил торгівлі ІНКОТЕРМС термін FCA, або Франко перевізник (...назва місця) означає, що продавець доставить вантаж, який пройшов митне очищення, зазначеному покупцем перевізнику до названого місця. Слід зазначити, що вибір місця постачання вплине на зобов`язання з навантаження й розвантаження товару в даному місці. Якщо постачання здійснюється в приміщенні продавця, то продавець несе відповідальність за завантаження. Якщо ж постачання здійснюється в інше місце, продавець за відвантаження товару відповідальності не несе.
Зі змісту зазначеного терміну вбачається, що базис поставки на умовах FCA покладає зобов`язання по завантаженню на продавця.
А тому, така складова митної вартості товару, що був поставлений, як витрати на навантаження/вивантаження у даному конкретному випадку не потребують додаткового підтвердження.
Відповідно, твердження відповідача про те, що позивачем документально не підтверджено (не включено) таку складову митної вартості як витрати на навантаження/завантаження, є безпідставним.
Для доставки оцінюваного товару позивач уклав договір про надання транспортно-експедиційних послуг №U09050 від 01.02.2021.
Відповідно до п.2.1. договору про надання транспортно-експедиційних послуг №U09050 від 01.02.2021 ціна договору складає вартість всіх наданих послуг згідно з Заявками-додатками, що підписані сторонами у рамках умов цього договору. Вартість наданих послуг та сума додаткових витрат Експедитора вказується у належним чином оформлених та узгоджених сторонами заявках-додатках (п.2.2. Договору про надання транспортно-експедиційних послуг № 09050 від 01.02.2021) За змістом Заявки №181279 від 03.02.2021 позивач замовив послуги доставки вантажу 2,4 куб.м., 420,98 кг. 22 коробки з Но Chi Minh Корея до порту Одеса, Україна в складі збірного контейнера. Сума доставки узгоджена на рівні 494 дол. США у тому числі включно – ПРР, ТЕО в Одесі, розміщення на МЛС склад. Витрати на транспортування за маршрутом Ho Chi Minh Корея до порту Одеса, Україна визначені експедитором у Довідці про транспортно-експедиційні витрати №181279 від 04.05.2021 на рівні 13703,56 грн.
Декларантом позивача, на підтвердження вартості перевезення, було подано: транспортний перевізний документ — коносамент BILL OF LADING № HKLCL 181279 від 23.03.2021 року, а також документ, що містить відомості про вартість перевезення - довідку про транспортно-експедиційні витрати №181279 від 04.05.2021, заявку №181279 від 03.02.2021, договір про надання транспортно-експедиційних послуг №U09050 від 01.02.2021.
Посилання відповідача щодо митного оформлення не надано банківські платіжні документи які підтверджують вартість перевезення є безпідставними з огляду на таке.
Як зазначено у заявці №181279 від 03.02.2021, умови оплати «безготівковий розрахунок по курсу (НБУ+2%) на день прибуття в порт призначення». Відповідно до п.2.3. договору про надання транспортно-експедиційних послуг №U09050 від 01.02.2021 - Платежі та взаємні розрахунки за виконання послуг виконуються відповідно до виставленого Експедитором рахунку. 
За змістом п.2.8. – експедитор має право виставляти рахунки на умовах як попередньої оплати, так і оплати після надання послуг, про що зазначається у заявці-додатку. Таким чином, оскільки на дату митного оформлення експедитором не був виставлений рахунок на оплату, а отже не було здійснено переказ коштів — є природнім, що позивачем не надано банківські платіжні документи які підтверджують вартість перевезення.
Що стосується посилання відповідача про зазначення в заявці на транспортування іншого відправника, суд зазначає наступне. 
В заявці, у графі «Відправник» зазначений менеджер з логістики продавця (фізична особа Fans Huang), що відповідає за відвантаження. За наказом Мінтранспорту України від 14.10.97 № 363 «Про затвердження правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні» на перевезення вантажів замовник надає перевізнику, при наявності договору, заявку відповідно до встановленої форми. У такій заявці мають бути необхідні відомості, що характеризують найменування та кількість вантажу, адреси навантаження та розвантаження, рід упаковки. Отже, заявка, яка подається в межах договору перевезення є належним документом, що відповідає вимогам наказу Мінтрансу, та регламентує деталі перевезення. Відомості зазначені у заявці мають надавати експедитору достатню інформацію для виконання умов договору. Сам факт доставки товару до митниці оформлення підтверджує надання експедитором послуг, а отже і достатність відомостей зазначених у заявці. Таким чином, посилання відповідача що в заяві на транспортування зазначений інший відправник, жодним чином не свідчить про наявність розбіжностей, що не дають змоги перевірити вартість перевезення оцінюваного товару.
Щодо посилань відповідача стосовно того, що в коносаменті зазначена країна відправлення HOHG KONG, в експортній заявці на перевезення зазначено VN, та інший відправник. Як вбачається з назви транспортного документу «Bill of lading for ocean transport or multimodal transport» — тобто це Коносамент на змішане [мультимодальне] перевезення вантажу декількома видами транспорту. Крім того, це мультимодальний [змішаний] коносамент на декілька вантажів, призначених для різних вантажоотримувачів. В Заявці №181279 від 03.02.2021 у графі «Вид перевезення» також вказано «LLC (в складі збірного контейнера)». Таким чином, факт того що контейнер був завантажений у Но Chi Minh Корея та доставлений до порту завантаження HOHG KONG жодним чином не свідчить про розбіжності. 
Також надання експортної декларації країни відправлення без перекладу, жодним чином не могло надати митному органу будь-яких відомостей щодо складових митної вартості, оскільки, за умовами поставки FOB, числові значення що містяться в ній стосуються лише інвойсової вартості товару і не містять відомостей про вартість складових митної вартості. Вартість товару за інвойсом відповідачем під сумнів не ставилась та визнавалась. Отже, навіть не врахування експортної декларації, жодним чином не могло вплинути на перевірку митної вартості оцінюваного товару.
Що стосується посилання відповідача на прайс від 01.03.2021 № б/н, що надісланий додатково -адресний (не від виробника товару) суд зазначає таке.
Прайс-лист є додатковим документом, надання якого передбачено п.6 частини 3 ст.53 МК України.
Сам факт надання прайс-листа не виробником товару не може вважатися підставою не прийняття даних що в ньому містяться.
Крім того, посилання відповідача на інвойс у якому фігурує печатка товариства, що не має відношення до товару, суд вважає безпідставними. Відповідач не наводить реквізитів такого інвойсу, та не вчиняє будь-яких інших дій передбачених митним законодавством для з`ясування походження такого інвойсу. Лише фіксування наявності будь-яких написів на бланку не може бути підставою для відмови у прийнятті заявленої декларантом митної вартості.
Слід також зазначити, що неподання декларантом додаткових документів не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за першим методом, що підтверджується наданими до митного оформлення основними документами. Неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19 грудня 2019 року у справі № 810/5295/15.
Суд зазначає, що спірне рішення не містить обґрунтованого математичного розрахунку ціни товару за одиницю (із зазначенням конкретних складових цього розрахунку), визначеної митним органом у рішенні, який свідчив би про обґрунтованість рівня скоригованої ним митної вартості товару, не зазначено також конкретних фактів, які вплинули на таке коригування, що вказує на його невідповідність вимогам ч.1 статті 55 Митного кодексу України.
Водночас, в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування митний орган обов`язково повинен був зазначити докладну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості за шостим (резервним) методом. Тобто, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, контролюючий орган повинен також зазначити докладну інформацію і джерела, які ним використовувалися.
Разом з тим, у спірному рішенні про коригування митної вартості такі дані відсутні.
Враховуючи викладене, колегія суд дійшов висновку, що позивачем надані відповідачу для митного оформлення імпортованого товару всі документи, що передбачені ч. 2 статті 53 МК України, які повною мірою ідентифікують оцінюваний товар та містять об`єктивні і достовірні дані, які підтверджують ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджують митну вартість товарів за ціною договору згідно вимог ч.ч. 4, 5 статті 58 МК України.
Натомість, відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами правомірність своїх дій при винесенні оскаржуваного рішення. Відповідачем жодним чином не доведено, що документи, подані позивачем для визначення митної вартості товару містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Тобто, відповідачем не було доведено, що подані позивачем документи для визначення митної вартості товару містять розбіжності, на які вказував відповідач, та які спростував позивач.
З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що відповідач протиправно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товарів за основним методом, визначивши митну вартість за резервним методом та прийняв оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів.
Відтак рішення про коригування митної вартості товару від 13.05.2021 №UA100130/2021/000005/2 є необґрунтованим, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Згідно із частинами першою-третьою статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Приписами частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оскільки відповідачем не доведені підстави коригування митної вартості товару за резервним методом, в зв`язку із чим неправомірно та безпідставно відмовлено позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, відмовлено у митному оформленні товару та прийнято оскаржуване рішення, то суд вбачає підстави для задоволення позову.
Згідно із частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, під час звернення позивача із цим позовом до суду останнім сплачено судовий збір за заявлені позовні вимоги у розмірі 2270,00 грн, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням від 26.07.2021 № 533, який підлягає стягненню з відповідача.
Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 7500,00 грн, суд зазначає наступне.
Згідно з частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною третьою статті 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
За приписами статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції.
Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Верховний Суд у додатковій постанові від 12.09.2018 (справа №810/4749/15) зазначив, що з аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
Також Верховний Суд у постанові від 22.12.2018 (справа №826/856/18) зазначив про те, що розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Крім того, у справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "Ботацці проти Італії", заява №34884/97, п.30).
У пункті 269 рішення у цій справі суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 №5076-VI (далі - Закон №5076) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Отже, договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.
Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону №5076).
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №5076).
Статтею 19 Закону №5076 визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Відповідно до статті 30 Закону №5076 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При цьому, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.
Отже, розподілу підлягає навіть кредиторська заборгованість позивача перед адвокатом зі сплати витрат на професійну правничу допомогу, надання якої підтверджується відповідними доказами.
Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 85211544) та постанові від 20.12.2019 у справі №903/125/19 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 86504028).
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 15.06.2021 між Адвокатським бюро «ПОВРАЗЮК ТА ПАРТНЕРИ» в особі керуючого бюро - адвоката, Повразюка Руслана Валерійовича, та товариством з обмеженою відповідальністю «Ава лімітед» укладено договір про надання правової допомоги № 000005/2-MB.
На виконання умов цього договору надано копію рахунку на оплату №10/06 від 29.06.2021, електронний документ (візуальна форма) платіжне доручення від 30.06.2021 №516, акт прийому наданих послуг (поточний) від 18.10.2021 до договору № 000005/2-МВ.
При цьому, згідно з пунктом 2 частини дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Відтак, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, дослідженню підлягають обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані, серед іншого, договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про фактичне надання послуг (виконання робіт).
Проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт згідно з наданими до суду документами, суд вважає, що розмір витрат на правничу допомогу у розмірі 7500,00 грн, є непропорційним до предмету спору, виходячи з того, що дії, як складання і подання до суду позовної заяви по даній категорії справ, не потребує від фахівця в області права значного інтелектуального навантаження.
Крім того, суд звертає увагу, що вказана адміністративна справа була визнана судом справою незначної складності, її розгляд вирішено здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), що, в свою чергу, свідчить про те, що розмір витрат на правову допомогу, який зазначений представником позивача, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи не може бути визнаний судом співмірним зі складністю справи, обсягом та якістю наданих послуг позивачу, а також часом, витраченим на виконання відповідних робіт (послуг).
Також суд зазначає, що предмет спору в цій справі не є складним та не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними. Зі змісту позовної заяви вбачається, що її написання не потребувало від фахівця у галузі права значних зусиль та знань, як наслідок, сума витрат є значно завищеною, здебільше наведені норми чинного законодавства, використання яких є типовим для даного виду публічно-правових спорів. При цьому сам адвокат участі у судових засіданнях не приймав, надсилання до суду здійснювалось у електронному вигляді без витрат часу на явку до суду особисто.
У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 3000,00 грн.
Керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Ава лімітед» до Київської митниці про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці Держмитслужби від 13.05.2021 №UA100130/2021/000005/2 про коригування митної вартості товарів.
Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Ава лімітед» (код ЄДРПОУ 40870366) понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці (код ЄДРПОУ 43997555).
Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Ава лімітед» (код ЄДРПОУ 40870366) за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці (код ЄДРПОУ 43997555) судові витрати за надання правничої допомоги у розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя 	Є.О. Кисельова