Справа № 589/4347/25
Провадження № 2/589/989/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 лютого 2026 року	м. Шостка	

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:
головуючого судді Сидорчука О.М.,

з участю: 
секретаря судового засідання Лінок М.О., 
позивача ОСОБА_1 
відповідача ОСОБА_2 ,
відповідача ОСОБА_3 , 
відповідача ОСОБА_4 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділення частки житлового будинку в окремий об`єкт нерухомого майна, 

ВСТАНОВИВ:

15.09.2025 позивач звернулась до суду з позовною заявою про виділення частки житлового будинку в окремий об`єкт нерухомого майна, 1/4 частину, у приватну особисту власність, як окремий об`єкт нерухомого майна. 
Як вказує позивач, вона вирішила зареєструвати своє право власності в єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та оформити своє право власності на земельну ділянку під даною частиною будинку. З відповідною заявою позивач звернулася до державного реєстратора речових прав та Шосткинської міської ради. Державний реєстратор надав відмову в проведенні реєстраційних дій, в зв`язку з тим, що в Державному реєстрі міститься інформація про реєстрацію квартир в будинку АДРЕСА_1 . В органах Шосткинської міської ради позивачу було роз`яснено, що оформити земельну ділянку під належною їй частиною житлового будинку неможливо, наразі можливе лише оформлення земельної ділянки під всім житловим будинком, або виділення належної частину будинку в окрему одиницю з присвоєнням окремої поштової адреси. Під час спілкування із сусідами (співвласниками) будинку, позивачу стало відомо, що дійсно вони володіють квартирою АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 . Таким чином, приміщення в житловому будинку АДРЕСА_1 складається із квартир АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 та АДРЕСА_5 , які належать відповідачам та 1/4 частини будинку, яка належить позивачу.
Ухвалою суду від 19.09.2025 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.
Позивач в судовому засідання позовні вимоги підтримав в повному обсязі.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судовому засіданні позов визнали.
Суд, заслухавши позицію сторін, приходить до таких висновків.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює право кожного на мирне володіння своїм майном.
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Згідно до ст. 321 ЦК Україні закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку встановлених законом.
Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. 
Відповідно до ст. 316 ЦК України - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України - власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. 
Згідно до ст.ст.355, 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. 
Статтею 361 ЦК України визначене, що співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. 
Відповідно ст. 356 ч.1 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, часткою в праві власності на спільне майно у цілому. 
Згідно ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. та Актами цивільного законодавства України надано право співвласникам на поділ виділ майна, що є у їх спільній частковій власності, зокрема. 
Згідно рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття охоронюваний законом інтерес, що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
В даному випадку як позивач так і відповідачі прагнуть до легального (законного) порядку користування майном та до здійснення щодо нього всього комплексу правомочностей власника, передбачених Цивільним кодексом України, в чому мають перешкоди з огляду на суперечливі правопосвідчувальні документи, які один і той же об`єкт нерухомого майна розглядають як будинок чи як квартиру в будинку.
З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що відповідачі визнали позов й таке визнання не порушує прав та інтересів інших осіб, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 16, 183, 316, 317, 319, 328, 356-358, 364 ЦК України, ст. 2, 4, 263 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.
Виділити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 у власність, як окремий об`єкт нерухомого майна, а саме, приміщення загальною площею - 45,8 кв. м, житловою площею 26,3 кв. м (житлова кімната № 4-4, № 4-5, веранда № 4-1, кухня № 4-2, передпокій № 4-3) разом із господарськими будівлями і спорудами у вигляді сараю «Г», частина №2 сараю «Б» з погребом, припинивши ОСОБА_1 право приватної спільної часткової власності на це майно. 

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.М. Сидорчук