КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 квітня 2026 року м. Київ справа №320/37832/24
Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального Міжрегіонального Управління державної міграційної служби у м.Києві та Київській області про визнання протиправними дій,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, у якому просить суд:
- визнати протиправними дії Центрального міжрегіональне управління Державної Міграційної Служби України у м. Києві та Київській області у вигляді рішень № 80114300016604/593 від 15.11.2022 року щодо уродженця Казахстану, громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну та № 80111300017505 від 21.12.2022 року про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання;
- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної Міграційної Служби України у м. Києві та Київській області здійснити повторний розгляд заяви громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 про оформлення (видачу) посвідки на постійне проживання та здійснити підготовку оформлення процедури набуття громадянства України громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 з підстави територіального походження.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він є громадянином Російської федерації, з 2019 року мешкає на території держави України. 3 16.07.2019 позивач перебуває у шлюбі з громадянкою України ОСОБА_2 , має посвідку на тимчасове проживання з терміном дії до 25.06.2022. У листопаді 2021 року позивач звернувся із заявою до відповідача про надання дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання, однак спірними рішеннями відповідачем відмовлено йому у наданні дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 4 частини першої статті 10 Закону України "Про імміграцію" та у видачі посвідки на тимчасове проживання на підставі п.9 п. 61 Порядку №332. Позивач вважає вказані рішення протиправними та необґрунтованими, оскільки ним були надані всі документи для отримання дозволу на імміграцію та посвідки.
Відповідач подав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області звернувся позивач із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 1 частини третьої статті 4 Закону України «Про імміграцію» як особі, яка перебуває у шлюбі з громадянином України та посвідки на постійне проживання. Вказано, що позивач, відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи та відомостей вказаних у заяві про надання дозволу на імміграцію в Україну, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, у отриманій від Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області відповіді вказано, що у ході вжитих перевірочних заходів було встановлено факт не проживання позивача за вказаною адресою, що свідчить про свідоме зазначення нею неправдивих відомостей щодо місця свого проживання. Таким чином, позивач при поданні заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну надав свідомо неправдиві відомості, у частині місця свого проживання, з метою легалізації на території України та отримання відповідних документів, а тому відповідачем правомірно прийнято рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україні та посвідки на постійне проживання позивачу.
Ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.
Ухвалою суду витребувано від ОСОБА_1 докази звернення до відповідача із заявою про надання дозволу на імміграцію та додані до неї документи; докази звернення до відповідача із заявою про оформлення посвідки на постійне проживання та додані до неї документи; докази на підтвердження проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Витребувано у Центрального міжрегіональне управління Державної Міграційної Служби України у м. Києві та Київській області копію заяви позивача про надання дозволу на імміграцію та додані до неї документи, подану ним у 2022 році; докази звернення до відповідача із заявою про оформлення посвідки на постійне проживання та додані до неї документи; письмові пояснення з приводу прийнятого рішення № 80111300017505 від 21.12.2022 року про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання.
На виконання вимог ухвали суду від відповідача надійшли витребувані документи.
Розглянувши заяви по суті справи, наявні у справі матеріали, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином РФ, паспорт № НОМЕР_1 виданий 27.08.2013, перебуваючи в Україні на законних підставах, 16 листопада 2021 року звернувся із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону 2491-III як особа, яка перебуває у шлюбі з громадянкою України понад два роки.
Шлюб з громадянкою України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 виданий 15.08.1995 Броварським РВ ГУМВС України в Київській області) зареєстрований 16 липня 2019 року, про що Оболонським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві складено актовий запис № 974 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 .
Позивач на час звернення із заявою про надання дозволу на імміграцію був документований посвідкою на тимчасове проживання № НОМЕР_4 , виданою 29.06.2021, строком дії до 25.06.2022 та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Також, позивач у заяві про надання дозволу на імміграцію вказав зазначену адресу, як місце проживання в Україні.
За результатами розгляду запиту ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області отримано відповідь від Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області, в якій зазначено, що за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 фактично не проживає, що може свідчити про свідоме зазначення ним неправдивих відомостей.
Центральним міжрегіональним управлінням ДМС у м. Києві та Київській області прийнято рішення №80114300016604/593 від 15.11.2022 про відмову позивачу у наданні дозволу на імміграцію в Україну на підставі п. 4 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про імміграцію" та рішення від 21.12.2022 про відмову в оформленні посвідки на тимчасове проживання на підставі .п.9 п. 61 Порядку №332.
Підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на імміграцію в Україну та рішення про відмову в оформленні посвідки на тимчасове проживання став висновок ЦМУ ДМС від 15.11.2022 за результатами розгляду заяви позивача про надання дозволу на імміграцію в Україну про те, що у поданій ним заяві зазначено неправдиві відомості про місце проживання іноземця в Україні, а саме в частині адреси постійного проживання: АДРЕСА_1 , з метою легалізації на території України та отриманні відповідних документів. Такий висновок сформовано на підставі листа Головного управління служби безпеки України у м. Києві та Київській області від 12.08.2022 року №51/1-11/121-399 щодо перевірки особи на запит ЦМУ ДМС від 10.12.2021 року №8010.6.1-59278. 8010.6-21 щодо перевірки наявності чи відсутності підстав для надання дозволу на імміграцію в Україну позивачу.
З висновків відповідача вбачається, що вказаним листом ГУ СБУ встановлено, що за заявленою адресою: АДРЕСА_1 іноземець (позивач) фактично не проживає, що може свідчити про свідоме зазначення ним неправдивих відомостей.
Водночас, інших документальних доказів на підтвердження обставин фактичного проживання позивача за адресою АДРЕСА_1 як то: доказів отримання кореспонденції за зазначеною адресою на ім`я позивача, довідки з місцевої житлово-експлуатаційної контори про проживання за вказаною адресою, доказів здійснення позивачем орендної плати за договором оренди та/або комунальних платежів до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області не надав, як і пояснень про причини відсутності у нього таких документів.
06.12.2022 позивач звернувся до Броварського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області із заявою-анкетою № 105132431 у зв`язку з оформленням посвідки на тимчасове проживання в Україні на підставі ч. 14 ст. 4 Закону № 3773-VI. 
Управлінням міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області (далі - Управління) опрацьовано лист Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства ЦМУ ДМС про проведення перевірки інформації, зазначеної в заяві анкеті № 105132431 від 06.12.2022 поданої позивачем. Відповідно до пп. 7, 9 п. 4, пп. 5, 6 п. 6 Положення про Управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, затвердженого Наказом ЦМУ ДМС від 30.07.2021 № 136 а/ г та посадових інструкцій державного службовця даного Управління, головним спеціалістом відділу супроводу ОСОБА_3 та головними спеціалістами відділу протидії нелегальної міграції Володимиром Безатосним та Дмитром Літюхом Управління проведено виїзну перевірку адреси проживання позивача зазначеної в заяві-анкеті, а саме: АДРЕСА_1 . За результатами перевірки встановлено, що за вказаною в заяві - анкеті адресою проживання, позивач не проживає. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи позивача ЦМУ ДМС прийшло до висновку, що вказані докази не підтверджують відомості про фактичне проживання позивача за вказаною адресою. Водночас, інших документальних доказів на підтвердження обставин фактичного проживання позивача за адресою АДРЕСА_1 як то: доказів отримання кореспонденції за зазначеною адресою на ім`я позивача, довідки з місцевої житлово-експлуатаційної контори про проживання за вказаною адресою, доказів здійснення позивачем оплати орендної плати за договором оренди та/або комунальних платежів та інших рахунків на оплату послуг позивач до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області не надав, як і пояснень про причини відсутності у нього таких документів. За результатами проведеної перевірки адреси: АДРЕСА_1 позивач виявлений не був, що свідчить про факт подання останнім неправдивих відомостей при звернені за оформленням посвідки на тимчасове проживання на підставі ч. 14 ст. 4 Закону № 3773-VI та відповідно до пп. 9 п. 61 Порядку № 322 від 25.04.2018 є підставою для відмови в оформленні посвідки на тимчасове проживання. 
ЦМУ ДМС прийнято рішення № 80111300017505 від 21.12.2022 про відмову в оформлені посвідки на тимчасове проживання позивачу
Не погодившись із вказаними рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.
Згідно статті 2 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства мають ті ж права і свободи та виконують ті ж обов`язки, що і громадяни України, якщо інше не передбачено Конституцією, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.
Іноземці та особи без громадянства є рівними перед законом незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, ставлення до релігії, роду і характеру занять, інших обставин.
Статтею 3 зазначеного Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства можуть у встановленому порядку іммігрувати в Україну на постійне проживання або прибути для працевлаштування на визначений термін, а також тимчасово перебувати на її території.
Іноземці та особи без громадянства, які іммігрували на постійне проживання або прибули для тимчасового працевлаштування, отримують посвідки відповідно на постійне або тимчасове проживання.
Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначаються Законом України №2491-ІІІ від 7 червня 2001 року «Про імміграцію» №2491-ІІІ від 7 червня 2001 року (далі - Закон №2491-ІІІ, в редакції, що діяла у спірний період).
Відповідно до положень статті 1 Закону №2491-ІІІ імміграція це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції та підпорядкованих йому органів, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 4 Закону №2491-ІІІ дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається, зокрема, одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.
Приписами статті 9 Закону України «Про імміграцію» встановлено, що заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто. Для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначає Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року №1983 (далі - Порядок №1983).
Відповідно до підпункту 3 пункту 2 Порядку №1983, рішення за заявами про надання дозволу на імміграцію залежно від категорії іммігрантів приймають територіальні підрозділи ДМС (далі - територіальні підрозділи) - стосовно іммігрантів, які на законних підставах перебувають на території України і є іммігрантами позаквотової категорії (крім іммігрантів, стосовно яких рішення приймає ДМС або територіальний орган), а саме: одного з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітей і батьків громадян України.
Згідно з пунктом 12 Порядку №1983 територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію:
формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, інформацію, зазначену ними у заяві про надання дозволу на імміграцію, справжність поданих документів та відповідність, їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з`ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію;
проводять перевірку законності перебування в Україні іммігранта з використанням інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон України (система «Аркан»), або шляхом надсилання запитів до Адміністрації Держприкордонслужби;
проводять перевірку даних іммігранта за банками даних Інтерполу з метою отримання інформації, яка є підставою для відмови у наданні дозволу на імміграцію відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 10 Закону України «Про імміграцію»;
надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції ДМС чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам;
здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.
Положеннями пункту 14 Порядку №1983 визначено, що територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з`ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України «Про імміграцію», надсилають відповідні запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби.
МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба проводять відповідно до компетенції у місячний строк після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Про результати перевірки інформується орган, який надіслав запит.
Відповідно до пункту 16 Порядку №1983 у разі коли прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції територіальних органів і підрозділів, ці органи аналізують у місячний термін отриману від зазначених в абзаці другому пункту 14 цього Порядку органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.
Підстави для відмови у наданні дозволу на імміграцію визначені статтею 10 Закону України «Про імміграцію».
Так, дозвіл на імміграцію не надається, зокрема: особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи.
Суд встановив, що оскаржуване рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну позивачу, прийнято на підставі пункту 4 частини першої статті 10 Закону України «Про імміграцію» (дозвіл на імміграцію не надається: особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи).
З наданих суду матеріалів особової справи позивача вбачається, що відповідачем в ході з`ясування питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, які передбачені статтею 10 Закону України «Про імміграцію», було здійснено запити та відповідні перевірки громадянина Російської федерації ОСОБА_1 до Броварського РУП ГУ НП в Київській області, Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, Відділу міжнародного поліцейського співробітництва ГУ НП у м.Києві, Головного управління Служби безпеки України у м.Києві та Київській області.
Листом Головного управління Служби безпеки України у м.Києві та Київській області від 12.08.2022 року повідомила ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області про те, що ним встановлено, що за адресою АДРЕСА_1 , іноземець фактично не проживає, що може свідчити про свідоме зазначення ним неправдивих відомостей.
При цьому, як слідує з заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну, позивач зазначив місце проживання в Україні: АДРЕСА_1 . Аналогічна адреса вказана в довідці про реєстрацію місця проживання особи.
В свою чергу до позовної заяви позивачем доказів, які б свідчили про недостовірність та/або помилковість інформації, викладеної у вказаному вище документі, позивачем до суду не надано як не надано і доказів проживання за вказаною адресою.
Як було зазначено вище, у разі виявлення факту, що особа, яка подавала заяву про надання дозволу на імміграцію, зазначила свідомо неправдиві відомості чи подала підроблені документи, то у контролюючого органу наявні усі підстави для відмови у наданні дозволу на імміграцію.
Відтак, станом на момент прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію особам або відмови у наданні такого дозволу ДМС аналізує отриману від уповноважених, відповідно до Порядку № 1893, органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймає рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.
Матеріали справи свідчать про те, що Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області було дотримано вказаного порядку та прийнято оскаржуване рішення з урахуванням всіх обставин, що мають значення для його прийняття.
Суд звертає увагу, що статтею 10 Закону України «Про імміграцію» встановлений вичерпний перелік підстав для відмови в наданні дозволу на імміграцію в Україну, зі змісту якого вбачається, що підставами для відмови в наданні дозволу на імміграцію можуть бути лише доведені та обґрунтуванні докази.
Суд відхиляє твердження позивача щодо його постійного проживання за адресою, вказаною у заяві про надання дозволу на імміграцію в Україну, оскільки належних та достовірних доказів на підтвердження його проживання за адресою: АДРЕСА_1 матеріали адміністративної справи не містять.
Щодо доводів позивача про те, що відповідачем протиправно прийнято рішення № 80111300017505 від 21.12.2022 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 32 Закону «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» посвідка на тимчасове проживання є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні. Посвідка на тимчасове проживання оформляється іноземцям та особам без громадянства (незалежно від віку), визначеним статтею 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Посвідка на тимчасове проживання є власністю України. Посвідка на тимчасове проживання видається строком на один рік, якщо інше не передбачено Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
Відповідно до ч. 14 ст. 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною чотирнадцятою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства і документ, що підтверджує факт перебування у шлюбі з громадянином України, дійсний поліс медичного страхування. Якщо шлюб між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства було укладено за межами України відповідно до права іноземної держави, дійсність такого шлюбу визначається згідно із Законом України «Про міжнародне приватне право».
Згідно з п.п. 3 п. 7 Порядку №322 обмін посвідки здійснюється у разі закінчення строку дії посвідки.
Згідно з п. 21 Порядку №322 працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від іноземця або особи без громадянства перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у пунктах 32, 33 і 39 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства, своєчасність їх подання, наявність підстав для оформлення та видачі посвідки, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або наявність документа, що підтверджує законність перебування іноземця або особи без громадянства в Україні, звіряє відомості про іноземця або особу без громадянства, зазначені в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, з даними, що містяться в заяві-анкеті. У разі виявлення факту подання документів не в повному обсязі або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС, уповноважений суб`єкт інформують іноземця або особу без громадянства про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням іноземця або особи без громадянства відмова надається у письмовій формі. Іноземець або особа без громадянства мають право повторно звернутися до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта в разі зміни або усунення обставин, у зв`язку з якими їм було відмовлено в прийнятті документів, за умови дотримання строків, визначених пунктами 17 і 19 цього Порядку.
Разом з тим, згідно п.п. 6 п. 61 Порядку № 322 територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли, зокрема:
9) встановлено факт подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів.
Судом встановлено, що підставою прийняття оскаржуваного рішення стало те, що під час перевірки документів та даних зазначених в заяві-анкеті, управлінням міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії було встановлено факт подання позивачем неправдивих відомостей, а саме щодо адреси проживання, що вказана в заяві-анкеті.
Вказані обставини підтверджуються доповідною запискою Управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській від 19.12.2022 № 8010.8.4/669989-22.
Відповідно до частини першої статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Суд зазначає, що місцем постійного проживання особи є житлове приміщення, в якому особа постійно проживає та має передбачені статтею 64 Житлового кодексу України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності.
Належних та достовірних доказів на підтвердження проживання громадянином Російської федерації ОСОБА_1 , за адресою АДРЕСА_1 матеріали адміністративної справи не містять.
Аналіз наведеного в сукупності дає суду підстави дійти до висновку, що відповідачем, за наявності на те підстав, правомірно відмовлено позивачу у оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання на підставі п.п 9 п. 61 Порядку № 322.
За таких обставин, суду дійшов висновку, що під час перевірки документів та даних, зазначених позивачем в заявах, а також, беручи до уваги встановлені уповноваженими органами обставини щодо не проживання позивача за вказаною ним адресою проживання ( АДРЕСА_1 ), відповідачем було обґрунтовано встановлено факт подання позивачем неправдивих відомостей та правомірно прийнято рішення про відмову позивачу у наданні дозволу на імміграцію в Україну та рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання.
Що стосується позовних вимог позивача щодо зобов`язання ЦМУ ДМС здійснити підготовку оформлення процедури набуття громадянства України за територіальним походженням та здійснити повторний розгляд заяви позивача про надання останньому посвідки на тимчасове проживання, слід зазначити наступне.
Для початку оформлення процедури набуття громадянства України, особа повинна особисто звернутися до відповідного територіального підрозділу ДМС із заявою та надати відповідні документи. 
Як убачається з отриманої відповіді профільного управління ЦМУ ДМС, яке міститься в матеріалах справи, інформація щодо фактів звернення з питання набуття громадянства України, здійснення провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень стосовно ОСОБА_1 відсутня. 
Як вбачається з відповіді Броварського об`єднаного відділу ЦМУ ДМС, позивач із відповідною заявою про набуття громадянства України за територіальним походженням до Броварського відділу ЦМУ ДМС також не звертався (листи додаються). 
Відповідно до розд. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо правового статусу іноземців та осіб без громадянства, які беруть участь у захисті територіальної цілісності та недоторканності України» № 3897-IX від 20.08.2024 встановлено, що реалізація державної політики у сфері громадянства територіальними органами/територіальними підрозділами Державної міграційної служби України, посольствами та консульськими установами України стосовно громадян Російської Федерації здійснюється з урахуванням таких особливостей:- розгляд заяв про набуття громадянства України, поданих до набрання чинності цим Законом, зупиняється до спливу 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022 , затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX ;-прийняття заяв про набуття громадянства України від громадян Російської Федерації припиняється до спливу 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022 , затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX . Зазначені особливості не поширюються на: 1) осіб, які мають визначні заслуги перед Україною чи прийняття яких до громадянства України становить державний інтерес для України, їх подружжя; 2) осіб, які в установленому законодавством України порядку проходять/ проходили військову службу за контрактом у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту або Національній гвардії України, їх подружжя; 3) осіб, які в установленому законодавством України порядку отримали посвідку на тимчасове проживання відповідно до ч. 24 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», їх подружжя.
Проте в даному випадку, позивачем не надано доказів звернення останнього із заявою про початок проведення процедури набуття громадянства України до відповідного територіального підрозділу ДМС та не надано доказів, що позивач має визначні заслуги перед Україною, в установленому законодавством України порядку проходить/проходив військову службу за контрактом у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту або Національній гвардії України. 
Виходячи із вищезазначеного, позовна вимога позивача про зобов`язання ЦМУ ДМС здійснити підготовку оформлення процедури набуття останнім громадянства України за територіальним походженням не підлягає до задоволення. 
З урахуванням викладеного у сукупності, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Абзацом 1 частини 1 статті 139 КАС України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Зважаючи на відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:
У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.