Єдиний унікальний номер 205/1789/24
Номер провадження1-кп/205/464/26

В И Р О К 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 березня 2026 року         м. Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 
при секретарі - ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12024041690000029  за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки селища Сурсько-Михайлівка, Солонянського району, Дніпропетровської області, громадянки України, яка має середню освіту, незаміжня, офіційно не працевлаштована, має на утриманні малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,
яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.357,  ч. 4 ст. 185 КК України, 
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , 
обвинуваченої ОСОБА_3 
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_8 , будучи обізнаною про те, що з 24.02.2022 Указом Президента України за № 64/2022 введено на території України воєнний стан, який Указом Президента України № 734/2023 від 06.11.2023 продовжено на 90 діб, вчинила кримінальне правопорушення проти власності, в умовах воєнного стану за наступних обставин.
Так, 23.12.2023, близько о 17 год. 00 хв., більш точний час не встановлено, але не пізніше 18 год. 11 хв., ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою свого тимчасового проживання, а саме: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , де у ОСОБА_3 , виник кримінально-протиправний умисел, направлений на викрадення офіційного документу, а саме банківської картки, яка належить ОСОБА_9 , з метою подальшого викрадення грошових коштів, які перебувають на вказаній картці.
Відповідно до примітки ст. 358 Кримінального кодексу України, під офіційним документом у цій статті та статтях 357 і 366 цього Кодексу слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовній діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними і (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію» №2657-ХІІвід 2 жовтня 1992 року, п.п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2, ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» № 2346 ІІІ від 05 квітня 2001 року, ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» №2121-ІІІ від 7 грудня 2000 року, документом визнається будь-який матеріальний носій, що містить інформацію, функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі, а засобами доступу до банківських рахунків (платіжним інструментом) засоби певної форми на паперовому, електронному чи іншому виді носія інформації, використання якого ініціює переказ грошей з відповідного рахунку. Одним із видів доступу до банківських рахунків є спеціальні платіжні засоби.
Реалізуючи свій раніше виниклий умисел, ОСОБА_3 23.12.2023, приблизно о 18 год. 00 хв., більш точний час не встановлено, діючи умисно, в умовах воєнного стану, маючи вільний доступ до речей ОСОБА_10 , діючи таємно від останнього, знайшла в речах банківську карту АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , банківський рахунок: НОМЕР_2 (додатковий рахунок договору SAMDNWFC00055546066), яка належить останньому. 
Доводячи свій кримінально-протиправний умисел до кінця, ОСОБА_3 , утримуючи викрадену банківську картку, яка належить ОСОБА_10 , з місця вчинення злочину зникла. 
Продовжуючи свою злочинну діяльність, 23.12.2023, близько о 18 год. 11 хв., ОСОБА_3 , маючи раніше виниклий кримінально - протиправний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену в умовах воєнного стану, визначивши при цьому об`єктом свого злочинного посягання - грошові кошти, які належать ОСОБА_10 , утримуючи при собі викрадену у потерпілого ОСОБА_10 , банківську картку АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_1 , банківський рахунок: НОМЕР_2 (додатковий рахунок договору SAMDNWFC00055546066), ОСОБА_3 прибула до банкомату АТ КБ ПриватБанк», який розташовано за адресою: м. Дніпро, вул. пр. Івана Мазепи, в буд. 45, де реалізуючи свій раніше виниклий умисел, діючи умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, з метою покращення свого матеріального становища, в умовах воєнного стану, передбачаючи спричинення майнової шкоди ОСОБА_10 , та свідомо бажаючи її настання, вставивши вище вказану картку у банкомат, де ввівши PIN-код від картки, здійснила зняття грошових коштів, у сумі 10000 гривень, які належать потерпілому. Після чого,       ОСОБА_3 , утримуючи викрадені грошові кошти при собі, з місця вчинення кримінального правопорушення зникла, розпорядившись ними на власний розсуд. Своїми умисними діями ОСОБА_3 , спричинила потерпілому ОСОБА_10 , майнову шкоду на загальну суму 10000 гривень.

В судовому засіданні обвинувачена  ОСОБА_3 повністю визнала себе винуватою у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, щиро покаялася та погодилася надати показання щодо обставин, викладених в обвинувальному акті, одночасно погодившись на застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України щодо не дослідження обставин, викладених у обвинувальному акті щодо її обвинувачення. 
В судовому засіданні обвинувачена  ОСОБА_3 суду пояснила, що вона дійсно при зазначених в обвинувальному акті обставинах та час, таємно викрала банківську картку у свого знайомого дяді ОСОБА_11 , а потім пішла до банкомату та здійснила зняття готівки в розмірі 10000 грн., викраденими грошима скористалась на свій розсуд.
Показання  ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності її позиції.
Приймаючи до уваги послідовність показань обвинуваченої про обставини вчинення кримінального правопорушення, суд вважає ці показання достовірними.
Судом роз`яснені обвинуваченій  ОСОБА_3 наслідки застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, а саме, позбавлення її можливості оскаржити в апеляційному порядку визнані нею обставини кримінального правопорушення, а також перевірено правильність розуміння нею цих обставин та добровільність її позиції.
З урахуванням повного визнання своєї винуватості, визнання та підтвердження, обвинуваченою всіх обставин кримінального правопорушення, викладених у обвинувальному акті, з урахуванням думки прокурора та відсутності заперечень, суд вважає можливим застосувати положення ч.3 ст.349 КПК України та визнати недоцільним дослідження доказів на підтвердження винуватості обвинуваченої  ОСОБА_3 у вчиненні нею інкримінованого стороною обвинувачення кримінального правопорушення, обмежившись лише дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченої  ОСОБА_3 . 
Таким чином, вина обвинуваченої  ОСОБА_3 повністю підтвердилась під час судового провадження, та її умисні дії, які виразилися у:
- викраденні офіційного документа, з корисливих мотивів, правильно кваліфіковано за ч.1 ст.357 КК України;
- таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану, правильно кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК України.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченій  ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України суд визнає її повне визнання своєї вини та щире каяття.
Обставини, які обтяжують покарання  ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено. 
Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. 
Згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визнаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали).
Відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а при його призначенні суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, та обставини що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання.
Обговорюючи питання про вид і міру покарання  ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчинених нею діянь, які відносяться до категорії кримінального проступку та тяжкого злочину, данні про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, офіційно не працевлаштована, незаміжня, має на утриманні малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на обліку у лікаря психіатра та нарколога не знаходиться, за місцем проживання характеризується добре, встановлені судом обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченій, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання. 
З врахуванням особи винної і наявності обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, беручи до уваги, що остання в судовому засіданні щиро покаялася, суду пояснила, що зробила висновки для себе, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, яких виховує самостійно, суд прийшов до переконання, що обвинувачена може бути перевихована без ізоляції від суспільства, також суд враховує думку прокурора, у зв`язку з чим, вважає необхідним призначити їй покарання за ч.1 ст.357 КК України у вигляді пробаційного нагляду у межах установленої санкцією статті обвинувачення з покладанням обов`язків, передбачених ст.59-1 КК України, за ч.4 ст.185 КК України у вигляді позбавлення волі в межах установленої санкцією статті обвинувачення, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим. В порядку передбаченому ст. 75 КК України обвинувачену  ОСОБА_3  доцільно звільнити від відбування покарань у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк із покладенням на неї обов`язків передбачених ст.76 КК України, що буде необхідним та достатнім і досягне мети не лише кари за вчинене, а й буде слугувати для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченою. Оскільки іспитовий строк дисциплінує засуджених, привчає їх до додержання законів, нагадує їм, що вони не виправдані, а проходять випробування, від результату якого залежить їх подальша доля - звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне її відбування.
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винної, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».
Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений. 
Судові витрати відсутні.
Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 369-371, 373, 374 КПК України суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_12  визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України та призначити їй покарання: 
-за ч.1 ст.357 КК України у вигляді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2, 3 ч.2 ст.59-1 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

-за ч.4 ст.185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. 
На підставі ст. 70 ч. 1 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням остаточно призначити  ОСОБА_13  покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Згідно ст. 75 КК України, звільнити  ОСОБА_12  від відбування призначеного їй покарання, якщо вона протягом іспитового строку 1 (одного) року не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на неї обов`язки.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язати  ОСОБА_12  періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід до  ОСОБА_3   не застосовувати.

Речові докази:
-оптичний носій інформації СD – R диск, на якому міститься інформація з АТ КБ «Приват Банк», який зберігається в матеріалах кримінального провадження, продовжити зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Вирок суду може бути оскаржено в тридцятиденний строк з дня його проголошення в судову палату по кримінальним справам Дніпровського апеляційного суду через Новокодацький районний суд міста Дніпра.

Головуючий суддя: ОСОБА_1