ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року 
м. Київ
cправа № 910/5717/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кондратової І. Д. - головуючої, суддів - Вронської Г. О., Губенко Н. М.
за участю секретаря судового засідання - Гнідобор А.В.,

за участю представників учасників справи:
позивача - ОСОБА_1 (особисто), Краснокутської Н. М. (адвоката)
третьої особи 1 - Лева Р. В. (адвоката)

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги  ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівер Холдинг"

на рішення Господарського суду міста Києва 
(суддя - Курдельчук І. Д.)
від 28.11.2024 
та постанову Північного апеляційного господарського суду
(головуюча - Коротун О. М., судді: Сулім В. В., Майданевич А. Г.)
від 22.04.2025

у справі за позовом ОСОБА_1 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівер Холдинг"
третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 
третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 
про визнання недійсними рішень загальних зборів, зобов`язання скасувати реєстраційні записи та поновлення на посаді директора.

Короткий зміст позовних вимог та заперечень

1. У квітні 2023 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівер Холдинг" (далі - відповідач, Товариство), за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 (далі - третя особа-1, ОСОБА_2 ) та ОСОБА_3 (далі - третя особа-2, ОСОБА_3 ), з вимогами про:

1) визнання недійсними рішень загальних зборів учасників Товариства, оформлених протоколом № 4 від 17.12.2020; скасування в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису від 21.12.2020 о 17:16:45 № 1000701070004038317, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ігнатовим Д. В., зазначений як "Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу, зміна керівника або відомостей про керівника юридичної особи"; 

2) визнання недійсними рішення загальних зборів учасників Товариства, оформлені протоколом № 25-2/02/21 від 25.02.2021; скасування в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис від 26.02.2021 о 11:30:45 № 1000701070005038317, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О. С., реєстраційна дія: "Зміна керівника або відомостей про керівника юридичної особи";

3) поновлення ОСОБА_1 на посаді директора Товариства.

2. Позов обґрунтовано тим, що спірні рішення від 17.12.2020 та від 25.02.2021 прийняті з порушенням вимог Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", Цивільного кодексу України та Статуту Товариства. Позивач наголошує, що на вказаних зборах ОСОБА_2 , маючи власну частку у статутному капіталі Товариства у розмірі 0,001%, також голосував від імені Компанії "Конофікс Лімітед" (частка якої у статутному капіталі Товариства складає 99,999%) на підставі довіреності від 03.05.2012. Проте, оскільки 18.01.2017 Компанію "Конофікс Лімітед" було ліквідовано, дія довіреності та повноваження ОСОБА_2 на представництво цієї юридичної особи припинилися. Отже, усунення Позивача з посади директора Товариства відбулося незаконно, оскільки рішення приймалися неповноважним представником.

3. Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі вказавши, що у цій справі, за встановлених Верховним Судом у справі №910/8343/21 та у справі №910/5717/23 обставин та прийнятих правових висновків, відсутні визначені законом підстави для визнання недійсними оскаржуваних рішень єдиного учасника, а відтак і підстави для задоволення позовних вимог позивача. Також, за твердженнями відповідача, запис про виключення з реєстру або про ліквідацію компанії "Конофікс Лімітед" не є актом, з яким пов`язується її припинення та припинення права власності на 99,999% статутного капіталу ТОВ "Рівер Холдинг", а лише записом, який не зумовлює наслідків.

4. Третя особа -2, ОСОБА_3 , у судовому засіданні 28.11.2024 заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав, зазначених відповідачем.

5. Третя особа, ОСОБА_2 , заперечив проти задоволення позовних вимог, вказавши, що відсутні підстави, визначені законом, для визнання недійсними оскаржуваних рішень; позивач не довів порушення його прав та інтересів; дії позивача відносно товариства спрямовані на зловживання своїм правом та на завдання шкоди відповідачу, оскільки оскаржуване рішення від 17.12.2020 було спрямоване на терміновість захисту прав та інтересів ТОВ "Рівер Холдинг" від злочинних дій позивача та директора ТОВ "Б.М.К.-Білдинг" щодо розтрати нерухомого майна ТОВ "Б.М.К.-Білдинг", в якому відповідач є на 100% учасником. Окрім того, третя особа повідомила суд, що 21.12.2021 директору ТОВ "Б.М.К.-Білдинг" та позивачу повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 191 КК України щодо розтрати у жовтні 2020 року чужого майна, а саме 24 земельних ділянок загальною площею 36,5015 га шляхом зловживання службовим становищем, завдавши таким чином майнової шкоди ТОВ "Б.М.К.-Білдинг" в сумі 222 376 600 гривень, тобто в особливо великих розмірах. Станом на момент подання письмових пояснень обвинувальний акт скеровано до суду та призначено в Подільському районному суді м. Києва у справі №757/23940/23-к підготовче засідання. Обвинуваченими по цій справі є колишній директор ТОВ "Рівер Холдинг" та колишній директор ТОВ "Б.МХ-Бшдинг". Саме протиправні дії позивача призвели до прийняття термінових, управлінських рішень щодо його негайного звільнення з посади директора у відповідача. А тому, поновлення позивача па посаді може призвести до вкрай негативних наслідків для відповідача і додатково може завдати останньому суттєвих матеріальних збитків.

Фактичні обставини справи, установлені судами

6. 17.11.2009 відбулись загальні збори учасників щодо заснування Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівер Холдинг" (далі - Товариство), оформлені протоколом №1, на яких, у тому числі, прийнято рішення щодо обрання ОСОБА_1 (позивача) директором Товариства. На підставі цього рішення наказом Товариства № 1/о від 17.11.2009 позивача призначено на відповідну посаду.

7. 25.06.2012 відбулись загальні збори учасників Товариства, оформлені протоколом № 6, на яких було прийнято рішення про виведення Компанії "Джі. Ел. Ю. Лімітед" зі складу учасників та прийняття Компанії "Конофікс Лімітед".

8. Цим же рішенням затверджено нову редакцію Статуту, новий склад учасників Товариства та здійснено розподіл часток у статутному капіталі наступним чином: Компанії "Конофікс Лімітед" належить частка у розмірі 75 935,59 грн, що є еквівалентом 9 499,91 доларів США та становить 99,999 % статутного капіталу Товариства і відповідає 99 999 голосам на загальних зборах учасників; ОСОБА_2 (третя особа-1) належить частка у розмірі 0,76 грн, що є еквівалентом 0,09 доларів США та становить 0,001 % статутного капіталу Товариства і відповідає 1 голосу на загальних зборах учасників. Крім того, збори вирішили провести державну реєстрацію нової редакції Статуту Товариства у встановленому чинним законодавством порядку, уповноваживши на її здійснення директора Товариства ОСОБА_1 (позивача) з правом передання таких повноважень третім особам.

9. Згідно з положеннями Статуту Товариства (зокрема, пунктами 8.1.1, 8.1.2), загальні збори учасників є вищим органом управління, до виключної компетенції якого належить, зокрема, обрання та відкликання директора. Відповідно до пункту 8.1.3 Статуту, збори вважаються повноважними, якщо на них присутні учасники, що володіють у сукупності більш як 60 відсотками голосів.

10. Згідно з п. 4.2.1.1 Статуту відповідача, учасниками товариства є Компанія "Конофікс Лімітед", юридична особа відповідно до законодавства Кіпру, зареєстрована за адресою: Кіпр, Лімассол, 3040, Хрисорогіатісі енд Колокотроні, реєстраційний номер НЕ 230248 від 29.05.2008 та ОСОБА_2 .

11. Судами обох інстанцій встановлено, що 18.01.2017 Компанію "Конофікс Лімітед" (Konofix Limited), № НЕ 230248, ліквідовано, що підтверджується Афідевітом Окружного суду м. Лімасол, Республіка Кіпр, на якому проставлено Апостиль № LIM MJPO-LIM 000324419/2023 від 23.02.2023, Лімасол, Відділ Міністерства юстиції та публічного порядку. Наразі Компанія "Конофікс Лімітед" перебуває в статусі "struck off" ("виключена з реєстру"), тобто її правоздатність, як юридичної особи, є припиненою. Даний правовий статус триває допоки реєстратор або суд не прийме рішення про відновлення її реєстрації в реєстрі компаній.

12. Разом з тим, 17.12.2020 відбулися загальні збори учасників Товариства (оформлені протоколом № 4), на яких прийнято рішення звільнити ОСОБА_1 з посади директора з 17.12.2020 та призначити на цю посаду ОСОБА_3 (третю особу-2) з 18.12.2020.

13. З протоколу № 4 загальних зборів учасників Товариства від 17.12.2020 встановлено, що на загальних зборах Товариства були присутні ОСОБА_2 , який володіє 0,001% статутного капіталу та Компанія "Конофікс Лімітед", яка володіє 99,999% статутного капіталу, в особі ОСОБА_2 , який діяв на підставі довіреності від 03.05.2012, на якій проставлено Апостиль № 150662/12 від 03.05.2012 А. Константіну у Нікосії.

14. Цей протокол посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ігнатовим Дмитром Володимировичем 21.12.2020, на підставі чого в ЄДР було вчинено реєстраційний запис №1000701070004038317 про зміну керівника юридичної особи

15. Надалі, 25.02.2021 на загальних зборах учасників Товариства, прийнято рішення (оформлених протоколом № 25-2/02/21) звільнити ОСОБА_3 з посади директора та призначити на цю посаду ОСОБА_2 з 26.02.2021.

16. Згідно з протоколом № 25-2/02/21, склад учасників на зборах та представництво були ідентичними попереднім зборам: ОСОБА_2 (володіє 0,001% статутного капіталу) діяв від себе особисто та від імені Компанії "Конофікс Лімітед" (володіє 99,999 % статутного капіталу) на підставі тієї ж довіреності від 03.05.2012. Протокол посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр Оксаною Степанівною 25.02.2021., на підставі чого в ЄДР вчинено реєстраційний запис №1000701070005038317 про зміну керівника юридичної особи.

17. ОСОБА_1 раніше звертався до Господарського суду міста Києва в межах справи № 910/8343/21 з позовом до Товариства про визнання недійсними рішень загальних зборів учасників, оформлених протоколами від 17.12.2020 № 4 та від 25.02.2021 № 25-2/02/21, а також про зобов`язання скасувати відповідні реєстраційні записи в ЄДР щодо зміни керівників, вчинені приватними нотаріусами Ігнатовим Д.В. та Скляр О.С . За результатами розгляду у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено повністю.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

18. 09.10.2023 рішенням Господарського суду міста Києва, яке залишено в силі постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2024, позовні вимоги були задоволені повністю.

19. Суди дійшли висновку, що загальні збори, які відбулись 17.12.2020 та 25.02.2021, не були повноваженими приймати спірні рішення, оскільки ОСОБА_2 не мав повноважень на представництво Компанії "Конофікс Лімітед" на підставі довіреності від 03.05.2012, яке припинилось одночасно із ліквідацією компанії, що не відповідає пункту 8.1.3 Статуту Товариства. Таким чином, спірні рішення прийняті неповноважними Зборами Учасників Товариства, що є порушенням Статуту Товариства та Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", та відповідно є підставою для визнання недійсними спірних рішень.

20. 04.07.2024 Верховний Суд ухвалив постанову, якою скасував судові рішення попередніх інстанцій, а справу передав на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

21. Передаючи справу на новий розгляд, Верховний Суд вказав (пункти 59-65 постанови), що суди попередніх інстанцій належним чином не дослідили зміст судових рішень у справі № 910/8343/21, не врахували встановлених у ній обставин та висновків Верховного Суду у постанові від 15.02.2023 у справі № 910/8343/21, що позивач як виконавчий орган товариства, оскаржуючи своє звільнення, зокрема шляхом оспорення відповідного рішення загальних зборів, повинен доводити визначені законом підстави для визнання його недійсним, як то: невідповідність рішень загальних зборів нормам законодавства; порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів; позбавлення учасника (акціонера, члена) юридичної особи можливості взяти участь у загальних зборах.

При цьому, підставою для відмови у позові у наведеній справі № 910/8343/21 слугувало те, що позивач не довів визначених законом підстав для визнання рішень недійсними, з огляду на те, що стаття 99 ЦК України надає право компетентному (уповноваженому) органу товариства усунути члена виконавчого органу від виконання обов`язків, які він йому визначив, у будь-який час, на свій розсуд, з будь-яких підстав, а також, що у загальних зборах приймали участь два учасники, які володіють частками, що у сукупності становить 100 % статутного капіталу товариства. Невизнаних або оспорених корпоративних прав чи інтересів, за захистом яких могло бути подано позов про визнання недійсними відповідних рішень загальних зборів, судами в наведеній справі не встановлено.

У цій справі № 910/5717/23 позивач стверджує про незаконне припинення посадових обов`язків його як директора Товариства, посилаючись, зокрема, на те, що Компанія "Конофікс Лімітед" була ліквідована 18.01.2017, внаслідок чого ОСОБА_2 не мав право на представництво Компанії "Конофікс Лімітед" на загальних зборах, оскільки його повноваження були припинені 18.01.2017 у зв`язку із ліквідацією Компанії. Однак Верховний Суд звернув увагу, що про припинення цієї ж Компанії позивач уже стверджував під час апеляційного розгляду попередньої справи № 910/8343/21, надавши свідоцтво про ліквідацію. Проте тоді суд апеляційної інстанції ці обставини відхилив виключно через пропуск позивачем строку на подання такого доказу.

Верховний Суд зауважив у своїй постанові від 15.02.2023 у справі № 910/8343/21, що судами не встановлено обставин, які б свідчили про виключення Компанії "Конофікс Лімітед" зі складу учасників ТОВ "Рівер Холдинг", зміну учасників цього товариства та визначення (перерозподілу) їх часток, які були б відмінними від часток, якими Компанії "Конофікс Лімітед" та ОСОБА_2 голосували при прийнятті оспорюваних позивачем рішень загальних зборів, відповідно про інший склад учасників, який мав би приймати відповідні рішення на загальних зборах учасників товариства.

22. За результатами нового розгляду справи № 910/5717/23, рішенням Господарського суду міста Києва від 28.11.2024 у позові відмовлено. 

23. Суд першої інстанції, керуючись частиною четвертою статті 34 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", яка визначає, що рішення загальних зборів учасників з усіх інших питань приймаються більшістю голосів усіх учасників товариства, які мають право голосу з відповідних питань, дійшов висновку, що загальні збори ТОВ можуть складатися виключно з учасників, тобто із живих людей, чи їх представників. Правомочність загальних зборів учасників визначається без урахування частки в статутному капіталі, яка належала ліквідованому учаснику, а голоси іншого учасника (учасників) складають 100% голосів.

24. За висновком суду першої інстанції при прийнятті рішень частка Компанії "Конофікс Лімітед" не мала бути врахована, а 100% голосів складав голос фізичної особи ОСОБА_2 , який згідно зі статутом володіє часткою у розмірі 0, 001% статутного капіталу товариства. Реалізуючи свої корпоративні права на управління товариством загальні збори, як вищий орган управління товариства може у будь-який час, на свій розсуд, з будь-яких підстав припинити повноваження члена виконавчого органу.

25. Суд першої інстанції врахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 05.11.2019 у справі №927/242/19 та постанові від 16.02.2022 року у справі № 922/1122/21, роз`яснення у пункті 2.30 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 25.02.2016 року № 4 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин", що вищий уповноважений орган товариства (загальні збори) має право у будь-який час, на власний розсуд та з будь-яких підстав усунути члена виконавчого органу (директора) від керівництва, а також висновки Верховного Суду, викладені від 15.02.2023 у справі № 910/8343/21, стосовно того, що вищий уповноважений орган товариства (загальні збори) має право у будь-який час, на власний розсуд та з будь-яких підстав усунути члена виконавчого органу (директора) від керівництва.

26. Аргументи позивача про його необізнаність щодо ліквідації компанії "Конофікс Лімітед", суд першої інстанції відхилив, оскільки зі змісту статуту (пункти 8.2. та 8.2.1.) встановлено, що директор бере безпосередню участь у загальних зборах товариства, які скликаються не рідше двох разів на рік. А отже, починаючи щонайменше з 2018 року позивач не міг не знати про ліквідацію Компанії "Конофікс Лімітед".

27. Суд першої інстанції, встановивши правомірність прийняття 17.12.2020 загальними зборами рішення про припинення повноважень виконавчого органу (директора), дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення вимоги позивача про поновлення його на посаді директора.

28. Також суд першої інстанції, пославшись на норми частини четвертої статті 75 ГПК україни та висновок Верховного Суду у пункті 5.38 від 15.02.2023 у справі № 910/8343/21 ("з моменту втрати позивачем повноважень виконавчого органу товариства, він не може оскаржувати будь-які наступні управлінські рішення останнього"), відмовив у задоволенні про визнання недійсними рішення загальних зборів учасників Товариства, оформлених протоколом № 25-2/02/21 від 25.02.2021 та скасування в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису від 26.02.2021 о 11:30:45 № 1000701070005038317 з підстав відсутності у позивача права на оскарження всіх подальших рішень загальних зборів, прийнятих після 17.12.2020.

29. 22.04.2025 Північний апеляційний господарський суд ухвалив постанову, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив, рішення суду першої інстанції скасував з ухваленням нового рішення про задоволення позову повністю з новим розподілом судового збору, а саме:
- визнав недійсними рішення загальних зборів учасників Товариства, оформлені протоколом № 4 від 17.12.2020;
- скасував в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис від 21.12.2020 № 1000701070004038317, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ігнатовим Д. В., зазначений як: "Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу, зміна керівника або відомостей про керівника юридичної особи";
- визнав недійсними рішення загальних зборів учасників Товариства, оформлені протоколом № 25-2/02/21 від 25.02.2021;
- скасував в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис від 26.02.2021 о 11:30:45 № 1000701070005038317, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О. С., реєстраційна дія: "Зміна керівника або відомостей про керівника юридичної особи";
- поновив ОСОБА_1 на посаді директора Товариства.

30. Суд апеляційної інстанції, пославшись на норми частини четвертої статті 75 ГПК України та усталену практику Великої Палати Верховного Суду (зокрема, постанови у справах № 917/1345/17 та № 907/29/19), згідно з якою преюдиційне значення надається виключно обставинам (юридичним фактам), встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом, та на виконання обов`язкових вказівок Верховного Суду, викладених у постанові від 04.07.2024 у справі № 910/5717/23, зазначив, що підстави та частково предмети позовних вимог у справі № 910/8343/21 та у справі № 910/5717/23 відрізняються.

31. Зокрема, суд апеляційної інстанції встановив, що у попередній справі № 910/8343/21 позивач обґрунтовував недійсність зборів тим, що довіреність від 03.05.2012 була видана ОСОБА_2 виключно для представництва Компанії "Конофікс Лімітед" з питань придбання частки іншої компанії, а отже, він не міг брати участь у загальних зборах на її підставі. Крім того, тоді суди встановили, що позивач обрав неефективний спосіб захисту, оскільки не заявив вимогу про поновлення на посаді. Натомість у цій справі № 910/5717/23 підстави позову інші, позивач доводить, що учасник товариства, Компанія "Конофікс Лімітед", була ліквідована 18.01.2017, через що повноваження ОСОБА_2 за довіреністю автоматично припинилися. Крім того, у цій справі позивач заявив ефективну вимогу - про поновлення його на посаді директор. 

32. Суд апеляційної інстанції підкреслив, що суттєвою відмінністю між обставинами, встановленими у справі № 910/8343/21 та обставинами, які підлягають дослідженню та встановленню у справі № 910/5717/23, є обставина припинення (ліквідації) Компанії "Конофікс Лімітед". При цьому, суд апеляційної інстанції визнав помилковим висновок суду першої інстанції про преюдиційність пункту 5.38 постанови Верховного Суду від 15.02.2023 у справі № 910/8343/21. Суд наголосив, що у цьому пункті не міститься встановлених обставин, а зазначена лише правова оцінка Верховного Суду, і в силу положення частини другої статті 300 ГПК України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним.

33. Суд апеляційної інстанції визнав преюдиційними обставини щодо проведення 17.12.2020 на загальних зборах учасників Товариства, оформлених протоколом № 4 та 25.02.2021 на загальних зборах учасників Товариства, оформлених протоколом № 25-2/02/21, а також обставини представництва ОСОБА_2 на підставі довіреності інтересів Компанії "Конофікс Лімітед" (Konofix Limited). Водночас установлено, що вказані обставини не становлять підстав позову у цій справі та не заперечуються учасниками апеляційного провадження. Відповідно, зазначені факти не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

34. Суд апеляційної інстанції, керуючись нормами статті 34 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", дійшов висновку, що для прийняття загальними зборами учасників Товариства рішення про звільнення позивача з посади директора товариства необхідна більшість голосів усіх учасників ТОВ "Рівер Холдинг", які мають право голосу. 

35. Суд апеляційної інстанції брав до уваги те, що відповідно до п. 8.1.3. Статуту Товариства збори вважаються повноважними, якщо на них присутні учасники, що володіють у сукупності більш як 60 відсотками голосів. Водночас суд апеляційної інстанції врахував висновки Верховного Суду (постанови від 04.04.2024 у справі № 906/876/22 та від 16.02.2022 у справі № 922/1122/21) про те, що чинний Закон України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" наразі не містить такого поняття, як неповноважність загальних зборів. Закон не містить положень про кворум учасників на загальних зборах товариства - найменшої кількості учасників зборів, необхідної для визнання таких зборів правомочними приймати рішення з питань порядку денного, не містить норми, яка передбачає можливість визначати в статуті відсоток голосів учасників, за умови присутності яких загальні збори учасників вважаються повноважними. Основоположним для прийняття загальними зборами учасників рішень визначає неповноважність (кворум) зборів, а кількість голосів, необхідну для прийняття зборами рішення в залежності від змісту рішення. Кворум загальних зборів та загальна кількість голосів учасників, необхідна для прийняття рішення, не є тотожними поняттями.

36. Оцінюючи обставини прийняття оскаржуваного рішення та питання правомочності загальних зборів учасників Товариства, проведених 17.12.2020 та 25.02.2021, суд апеляційної інстанції підкреслив, що хоча на зборах голосував представник від імені Компанії "Конофікс Лімітед" (яка володіла 99,999% частки), сама "Компанія "Конофікс Лімітед" була ліквідована 18.07.2017, внаслідок чого ОСОБА_2 не мав право на представництво Компанії "Конофікс Лімітед" на зазначених загальних зборах на підставі вказаної довіреності, оскільки його повноваження були припинені 18.07.2017 у зв`язку із ліквідацією компанії.

37. Суд апеляційної інстанції визнав помилковим урахування судом першої інстанції висновку Верховного Суду від 05.11.2019 у справі № 927/242/19 ("правомочність загальних зборів учасників визначається без урахування частки в статутному капіталі, яка належала померлому (ліквідованому) учаснику, а голоси іншого учасника (учасників) складають 100 % голосів"), оскільки Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 02.11.2021 у справі № 917/1338/18 відступила від цього висновку.

38. Суд апеляційної інстанції враховував правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 04.04.2024 у справі № 906/876/22, оскільки правовідносини у справі № 906/876/22, стосовно яких Верховний Суд сформулював правовий висновок є найбільш близькими за предметом регулювання до сфери спірних правовідносин. У справі № 906/876/22 правовідносини стосуються врахування голосів учасника товариства - фізичної особи, який помер, а у справі № 910/5717/23 - голосів учасника товариства - юридичної особи, яка припинилася (ліквідована).

39. За висновком суду апеляційної інстанції стаття 23 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" визначає лише два випадки, коли рішення приймаються без урахування голосів померлого/припиненого учасника: рішення про виключення учасника, якщо його частка менше 50% і спадкоємці (правонаступники) протягом року не подали заяву про вступ; рішення про ліквідацію товариства, якщо частка такого учасника становить 50% і більше.

40. Суд апеляційної інстанції, беручи до уваги вищевказані норми закону, та враховуючи те, що для прийняття загальними зборами учасників Товариства рішення про звільнення позивача з посади директора та обрання на посаду директора іншої особи необхідна більшість голосів усіх учасників товариства, які мають право голосу з відповідних питань, дійшов висновку, що голоси ліквідованої 18.07.2017 Компанії "Конофікс Лімітед", яка володіла 99,999% статутного капіталу відповідача, повинні також враховуватися, оскільки прийняття загальними зборами учасників товариства рішення про звільнення (обрання) директора товариства не є одним із двох наведених випадків прийняття рішень загальними зборами учасників згідно статті 23 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю". Тому доводи ОСОБА_2 про необхідність застосування аналогії Закону були відхилені судом апеляційної інстанції через необґрунтованість.

41. Суд апеляційної інстанції визнав обґрунтованими доводи позивача про те, що під час прийняття оскаржуваних рішень загальних зборів Товариства (оформлених протоколами від 17.12.2020 № 4 та від 25.02.2021 № 25-2/02/21) учасник ОСОБА_2 був правомочним голосувати виключно від свого імені з кількістю голосів, що відповідає його частці - 0,001%, тоді як відповідно до статті 34 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" рішення щодо обрання (звільнення) одноосібного виконавчого органу товариства (директора) приймаються більшістю голосів усіх учасників товариства, які мають право голосу з відповідних питань. Відповідно, кількість голосів ОСОБА_2 (0,001 %) не була достатньою для прийняття рішень з питань порядку денного загальних зборів, які відбулися 17.12.2020 та 25.02.2021.

42. У цьому контексті суд апеляційної інстанції вважав помилковим висновок суду першої інстанції, що ОСОБА_2 (який по статуту володіє часткою у розмірі 0,001% статутного капіталу товариства) правомірно голосував як єдиний учасник, що володів 100% часткою товариства, оскільки інший учасник відповідача (Компанія «Конофікс Лімітед" (Konofix Limited)), який володів 99,999% статутного капіталу товариства - ліквідований 18.01.2017, і відомості щодо правонаступників, тощо у матеріалах справи відсутні, тому при прийнятті рішень його частка не мала бути врахована. Суд апеляційної інстанції наголосив, що така позиція суду першої інстанції є помилковою та спростовується позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 02.11.2021 у справі № 917/1338/18.

43. Суд апеляційної інстанції, відхиляючи доводи відповідача та третіх осіб про про належність частки у розмірі 100% ОСОБА_2 , зауважив, що рішення про перерозподіл часток в розумінні пункту 5 частини другої статті 30 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" - не приймалось.

44. З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції визнав обґрунтованими твердження скаржника щодо неправомочності загальних зборів учасників Товариства, проведених 17.12.2020 та 25.02.2021. Як наслідок, суд апеляційної інстанції зробив висновок, що прийняті на цих зборах рішення з питань порядку денного є протиправними (незаконними), оскільки їх прийняття відбулося з прямим порушенням імперативних приписів частини четвертої статті 34 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю".

45. Щодо висновків суду першої інстанції, який посилався на положення частини третьої статті 99 Цивільного кодексу України (про безумовне право загальних зборів у будь-який час та на власний розсуд припинити повноваження члена виконавчого органу), суд апеляційної інстанції підтвердив, що законодавство дійсно дозволяє усунути члена виконавчого органу від виконання обов`язків без обґрунтування підстав. Водночас, оскільки загальні збори учасників ТОВ "Рівер Холдинг", що відбулись 17.12.2020 та 25.02.2021, були неправомочними внаслідок відсутності необхідної кількості голосів учасників для прийняття такого рішення, суд апеляційної інстанції вказав, що доводи про волевиявлення відповідача в частині припинення повноважень члена виконавчого органу - є передчасними та необґрунтованими.

Короткий зміст вимог касаційних скарг та підстава (підстави) відкриття касаційного провадження. Узагальнені доводи осіб, які подали касаційні скарги, та викладені у відзивах на касаційні скарги. 

46. 07.05.2025 ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати та залишити рішення суду першої інстанції в силі; стягнути з позивача на користь скаржника судовий збір за подання касаційної скарги.

47. На виконання вимог пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень скаржник визначає пункти 1, 3 та 4 частини другої статті 287 цього Кодексу.

48. Обґрунтовуючи наявність випадку відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми права, зокрема:
- частину першу статті 30 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", частини першу, другу статті 98 та частину третю статті 99 Цивільного кодексу України(далі - ЦК України), і не врахував висновку, викладених у постановах Верховного Суду від 04.07.2024 у справі № 910/5717/23 та від 15.02.2023 у справі № 910/8343/21, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах;
- статті 15, частини першої статті 16 ЦК України та статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України), і не врахував висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 15.02.2023 у справі № 910/8343/21, від 10.09.2020 від 904/3368/18, щодо належного та ефективного способу захисту порушених прав.

49. Обґрунтовуючи наявність підстави касаційного оскарження відповідно до пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції помилково застосував пункт 8.1.3 Статуту і не застосував норми частини другої статті 23 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", статті 8 ЦК України, і відсутні висновки Верховного Суду щодо застосування цих норм права, в частині наявності/відсутності права в учасника товариства, який володіє меншою часткою в статутному капіталі, як для прикладу в цій справі 0,01%, приймати рішення загальними зборами учасників кількістю 100% голосів про припинення повноважень виконавчого органу товариства, без врахування голосів учасника, який володів більше ніж 50% голосів (як у цій справі - 99,99%) статутного капіталу товариства та який був ліквідований (виключений з реєстру), за умови відсутності впродовж року правонаступників такого ліквідованого учасника. Скаржник зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.11.2021 у справі № 917/1338/18 щодо розміру долі голосів при голосуванні на загальних зборах учасників відступила від висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 05.11.2019 у справі № 927/242/19, лише в частині щодо вирішення питання про вступ (прийняття) правонаступників померлого учасника (пункти 88, 91, 91.1. та 91.2 постанови). Натомість, у справі, що переглядається, не розглядалось питання про прийняття чи не прийняття до товариства правонаступників ліквідованої (виключеної з реєстру) Компанії "Конофікс Лімітед", а приймалось рішення загальними зборами учасників про припинення повноважень керівника товариства.

50. Скаржник також зазначає, що при прийнятті оскаржуваних рішень судом порушено норми процесуального права, а саме: частини четвертої статті 75, частин першої-п`ятої статті 236 ГПК України, оскільки не дослідив, що за схожого предмету та підстав позову між позивачем та відповідачем розглядалась справа № 910/8343/21, не врахував висновки щодо застосування зазначених норм процесуального права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 04.07.2024 у справі № 910/5717/23 та від 15.02.2023 у справі № 910/8343/21, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи (пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України, пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України).

51. Верховний Суд ухвалою від 26.05.2025 відкрив касаційне провадження у справі та призначив до розгляду касаційну скаргу.

52. Також, 09.05.2025 Товариство надіслало до Верховного Суду засобами поштового зв`язку касаційну скаргу, в якій просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати та залишити рішення суду першої інстанції в силі.

53. На виконання вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень скаржник визначає пункти 1, 3 та 4 частини другої статті 287 цього Кодексу.

54. Обґрунтовуючи наявність випадку відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми частини першої, другої статті 98 та частини третьої статті 99 Цивільного кодексу України, і не врахував висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 04.07.2024 у справі № 910/5717/23 та від 15.02.2023 у справі № 910/8343/21, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

55. Обґрунтовуючи наявність підстави касаційного оскарження відповідно до пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України скаржник зазначає, що відсутні висновки Верховного Суду щодо застосування норм статті 15, частини першої статті 16, частин першої, п`ятої статті 104, частин третьої, четвертої статті 105, частин першої, другої статті 110 ЦК України у подібних правовідносинах, щодо ефективного способу захисту прав позивача у випадку внесення запису про припинення Товариства та призначення ліквідаційної комісії з припинення. Скаржник вважає, що поновлення позивача на посаді не призведе до захисту його прав, оскільки органом управління замість директора (виконавчий орган) є комісія з припинення та у директора відсутні будь які повноваження на керівництво та управління товариством. Крім того, задоволені позовні вимоги позивача призводять до порушення балансу інтересів позивача та відповідача.

56. Скаржник також зазначає, що при прийнятті оскаржуваного рішення суд порушив норми процесуального права, а саме частини четвертої статті 75, статті 86 ГПК України, оскільки не дослідив зміст рішень у справі № 910/8343/21, не врахував встановлених судами обставин у цій справі, які мають преюдиційне значення для справи, яка переглядається, та не врахував висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 04.07.2024 у справі № 910/5717/23 та від 15.02.2023 у справі № 910/8343/21, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи (пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України, пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України).

57. Верховний Суд ухвалою від 26.05.2025 відкрив касаційне провадження у справі та призначив до розгляду касаційну скаргу.

58. 19.06.2025 Позивачем подано відзиви на касаційні скарги в яких просив касаційні скарги залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

59. Відзиви мотивовано таким:
- в касаційній скаржник хибно зазначає, що сторони, предмет та підстави позовів у
даній справі № 910/5717/23 та у справі № 910/8343/21 є аналогічними. У справі № 910/8343/21, на яку скаржник посилається, обґрунтовуючи касаційну скаргу на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та у даній справі № 910/5717/23 відсутні подібні правовідносини, оскільки ці справи відрізняються змістом цих правовідносин, що обумовлені підставами позову. Схожість предмету позову та складу учасників зазначених справ не можуть свідчити про подібність правовідносин у справах;
- судом апеляційної інстанції правильно застосовано частину першу статті 30 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", частини першу, другу статті 98 та частину першу статті 99 ЦК України;
- скаржник посилається на постанову від 04.07.2024 у цій же справі № 910/5717/23, яка не містить жодного висновку щодо застосування норми права, містить певні вказівки Верховного Суду, які були обов`язковими для судів при новому розгляді справи;
- твердження скаржника про неврахування судом апеляційної інстанції висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 10.09.2020 у справі № 904/3368/18 щодо завдання суду та наявність у особи, що звернулась до суду суб`єктивногоматеріального права або охоронюваного законом інтересу, за захистом якого подано позов, є безпідставним, оскільки встановлені судами фактичні обставини справи, що формують зміст правовідносин, у цій справі № 910/5717/23 та у наведеній скаржником справі № 904/3368/18, є різними, що виключає подібність спірних правовідносин у вказаних справах;
- посилання скаржника на справу № 910/4031/21 не заслуговують на увагу, оскільки по-перше, ОСОБА_1 дізнався про ліквідацію Компанії "Конофікс Лімітед" пізніше розгляду справи № 910/4031/21 і, по-друге, судами попередніх інстанцій у даній справі № 910/5717/23 не встановлювались дата та обставини отримання позивачем доказів ліквідації Компанії "Конофікс Лімітед" (виключення її з реєстру);
- посилання скаржника на наявність нерозглянутої кримінальної справи № 757/23940/23-к у Подільському районному суді м.Києва є порушенням задекларованого статтею 62 Конституції України права позивача на презумпцію невинуватості;
- ОСОБА_2 просить суд застосувати до виниклих правовідносин норму права (частина друга статті 23 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю"), яка такі правовідносини не регулює і проігнорувати норму (частину четверту статті 34 Закону України"Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю"), яка регулює спірні у справі правовідносини.

Розгляд клопотань Верховним Судом

60. 07.07.2025 року, до Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшли клопотання про відмову від касаційної скарги ТОВ "Рівер Холдинг" та припинення повноважень представника, в якому заявник, посилаючись на приписи статті 298 Господарського процесуального кодексу України, заявив про відмову ТОВ "Рівер Холдинг" від касаційної скарги на постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.04.2025 у справі № 910/5717/23, та просив Суд прийняти таку відмову і закрити касаційне провадження.

61. Вказане клопотання підписане ОСОБА_1 як директором ТОВ "Рівер Холдинг". Свої повноваження останній обґрунтовує оскаржуваною постановою суду апеляційної інстанції.

62. Водночас, касаційна скарга ТОВ "Рівер Холдинг" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.04.2025 у справі № 910/5717/23 підписана адвокатом Щербатюк Н. В. На підтвердження таких повноважень було надано копії ордеру на надання правничої допомоги та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. Тобто, клопотання про відмову від скарги підписане іншою особою, ніж та яка підписала касаційну скаргу.

63. Відповідно до частини четвертої статті 298 ГПК України особа, яка подала касаційну скаргу, має право відмовитися від неї, а інша сторона має право визнати касаційну скаргу обґрунтованою в повному обсязі чи в певній частині до закінчення касаційного провадження. У разі відмови від касаційної скарги суд, за відсутності заперечень інших осіб, які приєдналися до касаційної скарги, постановляє ухвалу про закриття касаційного провадження.

64. Згідно з частиною шостою статті 298 ГПК України суд касаційної інстанції має право не приймати відмову від скарги або її відкликання з підстав, визначених у частині п`ятій статті 191 цього Кодексу.

65. Відповідно до частини п`ятої статті 191 ГПК України суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

66. Водночас згідно з частиною другою статті 191 ГПК України до ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

67. Відповідно до частини третьої статті 56 ГПК України юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

68. Згідно з положеннями частини другої статті 59 ГПК України особа не може бути представником, якщо вона у цій справі представляє або представляла іншу особу, інтереси якої у цій справі суперечать інтересам її довірителя.

69. Оскільки предметом спору у даній справі є вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсними рішень загальних зборів учасників Товариства, скасування в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань записів та поновлення ОСОБА_1 на посаді директора Товариства, враховуючи, що оскаржуваною постановою суду апеляційної інстанції задоволено позов і, зокрема, визнано недійсними відповідні рішення загальних зборів, скасовано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань записи та поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Товариства, а також враховуючи те, що вказану постанову оскаржено в касаційному порядку, Суд не має підставприймати відмову від касаційної скарги відповідача -ТОВ "Рівер Холдинг", заявлену позивачем у справі - ОСОБА_1 .

70. Суд звертає увагу, що ОСОБА_1 є позивачем і у даному касаційному провадженні не може представляти інтереси ТОВ "Рівер Холдинг" в силу частини другої статті 59 ГПК України, оскільки ТОВ "Рівер Холдинг", яке визначено відповідачем у даній справі, заперечувало проти позову та подало касаційну скаргу. 

71. Враховуючи викладене, Суд вважає за необхідне відхилити клопотання про відмову від скарги.

Позиція Верховного Суду
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосоване законодавство

72. Відповідно до положень статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

73. Здійснюючи касаційне провадження Суд зазначає таке.

74. Із встановлених судами обставин та змісту аргументів сторін у цій справі вбачається, що спірним є питання легітимності загальних зборів учасників Товариства, зокрема, проведених 17.12.2020, оскільки, як стверджує позивач, Компанія "Конофікс Лімітед", яка володіла 99,999% статутного капіталу відповідача, ліквідована ще 18.01.2017, відповідно всі рішення, прийняті на загальних зборах учасників Товариства є недійсними. 

75. Відповідно до частини четвертої статті 34 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", рішення загальних зборів учасників з усіх інших питань приймаються більшістю голосів усіх учасників товариства, які мають право голосу з відповідних питань.

76. Суди встановили, що відповідно до п. 8.1.3. Статуту Товариства збори вважаються повноважними, якщо на них присутні учасники, що володіють у сукупності більш як 60 відсотками голосів. Водночас, як правильно вказав суд апеляційної інстанції, ураховуючи висновки Верховного Суду (постанови від 04.04.2024 у справі № 906/876/22 та від 16.02.2022 у справі № 922/1122/21), Закон України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" не містить регулювання щодо кворуму та норми, яка передбачає можливість визначати в статуті відсоток голосів учасників, за умови присутності яких загальні збори учасників вважаються повноважними.

77. Така практика є сталою. У такому разі положення статуту, які не відповідають цьому Закону, не застосовуються. Натомість учасники товариства повинні керуватися нормами Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" (пункт 7.1 постанови Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 922/3010/18, пункт 26 постанови Верховного Суду від 10.11.2021 року у справі № 910/11992/20, від 03.06.2025 року у справі № 918/822/23(918/797/24)).

78. Отже, Закон України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" встановлює кількість голосів, необхідних для прийняття рішень з питань порядку денного загальних зборів учасників і такий законодавчий підхід наділяє більшими гарантіями реалізації корпоративних прав учасників в управлінні товариством та прийняття ними рішень.

79. За загальним правилом, у разі смерті або припинення учасника товариства його частка переходить до його спадкоємця чи правонаступника без згоди учасників товариства (частина перша статті 23 Закон України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю").

80. Згідно з частиною першою статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. При цьому, лише у разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Отже правонаступництво допускається виключно у разі реорганізації.

81. Стаття 23 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" має назву "Перехід частки до спадкоємця або правонаступника", тому її дія поширюється на відносини, де такий суб`єкт (правонаступник) існує. 

82. Відповідно до частини другої цієї статті, у разі смерті, оголошення судом безвісно відсутнім або померлим учасника - фізичної особи чи припинення учасника - юридичної особи, частка якого у статутному капіталі товариства становить менше 50 відсотків, та якщо протягом року з дня закінчення строку для прийняття спадщини, встановленого законодавством, спадкоємці (правонаступники) такого учасника не подали заяву про вступ до товариства відповідно до закону, товариство може виключити учасника з товариства. Таке рішення приймається без врахування голосів учасника, який виключається. Якщо частка такого учасника у статутному капіталі товариства становить 50 відсотків або більше, товариство може приймати рішення, пов`язані з ліквідацією товариства, без врахування голосів цього учасника.

83. Частина друга цієї статті встановлює строк (один рік) для подання правонаступником заяви про вступ до товариства. Водночас при ліквідації учасника без правонаступництва суб`єкт права припиняє своє існування остаточно, тому подання такої заяви виключається у будь-якому -випадку.

84. Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції послався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2021 у справі № 917/1338/18, в якій вирішувалось питання, чи набули позивачки статус учасника приватного підприємства після смерті одного з його засновників, та чи міг засновник товариства, який мав 40 %, відмовити спадкоємцям у вступі до підприємства, зареєструвати за собою всі 100 % часток і продати їх іншій людині. 

85. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що висновок (правова позиція) - це виклад тлумачення певної норми права (або ряду норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язковим для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору (див., зокрема, постанову від 21.03.2024 у справі № 191/4364/21, ухвали від 22.05.2024 у справі № 902/1076/24, від 09.08.2024 у справі № 127/22428/21, від 07.05.2025 у справі № 522/1514/21), норми права розрізняють висновки за результатами розгляду касаційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд, та висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (постанова від 07.09.2022 у справі № 910/22858/17).

86. При цьому Велика Палата Верховного Суду висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи. Такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами. З огляду на різноманітність суспільних відносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактів, які встановлюють суди на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та давати оцінку релевантності та обов`язковості застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду в кожній конкретній справі (постанова від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц; пункти 38-39).

87. Поняття "подібні правовідносини" полягає у тому, що на предмет подібності необхідно оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Подібність правовідносин у відповідних справах слід оцінювати за змістовим, субєктним та обєктним критеріями, з-поміж яких змістовий критерій (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19). 

88. Правовідносини у справі, яка розглядається, та розглядала Велика Палата Верховного Суду у справі № 917/1338/18 не є подібними. 

89. Велика Палата Верховного Суду у вказаній справі вирішувала питання виключно питання вступу (прийняття) правонаступників (спадкоємців) померлого учасника. У цій справі Велика Палата Верховного Суду розглядала застосування чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавством (Закон України "Про господарські товариства") у ситуації, коли єдиний живий учасник із меншою часткою 40% провів збори та відмовив спадкоємцям померлого мажоритарного учасника з часткою 60% у вступі до підприємства.

90. Велика Палата Верховного Суду дійсно відступила від висновку Касаційного господарського суду (зокрема, у постанові від 05.11.2019 у справі № 927/242/19), проте лише в частині щодо вирішення питання про вступ (прийняття) правонаступників померлого учасника до товариства (пункти 88, 91, 91.1. та 91.2 постанови), на що правильно звернув увагу скаржник.

91. Відступ Великої Палати Верховного Суду у справі № 917/1338/18 сформулювала свій висновок, щоб запобігти ситуації, коли учасник з меншою часткою безпідставно не допускає реальних правонаступників до управління, і наголосила, що інший висновок, (що учасник, який володіє меншою часткою у статутному капіталі, з метою недопущення спадкоємця учасника, який помер, до управління товариством, не позбавлений можливості скликати загальні збори безвідносно до кількості голосів, якою він фактично володіє, та відмовити спадкоємцю у вступі до товариства), призводить до завідомо несправедливих і нерозумних наслідків для спадкоємців більшої частки у статутному капіталі, позбавляючи їх права участі у товаристві.

92. Натомість, у справі, що переглядається, об`єктивно не існує жодних правонаступників ліквідованої Компанії «Конофікс Лімітед», чиї права могли б бути порушені рішеннями загальних зборів.

93. При цьому у пункті 88 цієї постанови Великою Палатою Верховного Суду прямо вказано висновок, питання відступу від якого розглядлось, що до вирішення питання про вступ (прийняття) правонаступників померлого учасника повноважність загальних зборів учасників визначається без урахування частки в статутному капіталі, яка належала померлому учаснику; у такому разі під час встановлення повноважності загальних зборів учасників слід враховувати голоси інших учасників товариства, які без голосів, що припадають на частку померлого учасника, становлять у сукупності 100 % голосів, які треба враховувати під час визначення кворуму. Велика Палата Верховного Суду у цій справі не вирішувала питання прийняття рішення загальними зборами у разі ліквідації учасника за відсутності правонаступника.

94. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що за змістом пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України до загальних засад цивільного законодавства належать розумність і справедливість. Отже, законодавство треба тлумачити так, щоби його застосування на практиці призводило до справедливих і розумних результатів для учасників цивільного обороту.

95. Буквальне тлумачення норм частини другої статті 23 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", як таких, що забороняють єдиному учаснику товариства приймати рішення про зміну директора у разі ліквідації учасника з часткою понад 50% за відсутності його правонаступників, не узгоджується з вимогами розумності та справедливості, суперечить частині третій статті 99 ЦК України та є непропорційним втручанням в права власності учасника товариства, оскільки порушується справедливий баланс між корпоративними правами учасника та легітимними інтересами найманого керівника (директора). Директор є лише виконавчим органом і не має корпоративних прав на управління товариством. Припинення повноважень директора за частиною третьою статті 99 ЦК України не є предметом регулювання виключно трудового права, а є специфічною дією носіїв корпоративних прав. Трудово-управлінський інтерес директора залишитися на посаді не може переважати над корпоративним правом учасника управляти підприємством. Директор не може вимагати врахування голосів ліквідованого мажоритарного учасника з єдиною метою - унеможливлення свого звільнення та безстрокове управління товариством, це суперечить загальним засадам цивільного законодавства та має ознаки зловживання правом. 

96. Вимоги статті 33 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" щодо кількості голосів, необхідних для прийняття рішень загальними зборами, встановлені з метою захисту корпоративних прав самих учасників товариства від зловживань з боку інших учасників. Ці норми не покликані захищати трудові чи управлінські інтереси найманого керівника (директора) у збереженні своєї посади. Оскільки мажоритарний учасник ліквідований і не має правонаступників, чиї корпоративні права могли б бути порушені, позивач (директор) фактично намагається використати формальні вимоги закону не для захисту корпоративних прав, а виключно для унеможливлення свого звільнення. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб (частина друга стаття 13 ЦК України). Суд може відмовити у захисті права, якщо дії особи вчиняються з наміром завдати шкоди іншим особам (частина третя статті 16 ЦК України).

97. Цивільне право та цивільне законодавство передбачає за відсутності норми права, що регулює спірні правовідносини, які виникли між учасниками цивільного спору, застосування при розгляді таких спорів аналогії права або аналогії закону. Зокрема стаття 8 ЦК України передбачає, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права).

98. Можливість застосування аналогії закону передбачена в частині десятій статті 11 Господарського процесуального кодексу України, яка допускає в разі якщо спірні відносини не врегульовані законом і відсутній звичай ділового обороту, який може бути до них застосований, суд застосовує закон, що регулює подібні відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - виходить із загальних засад і змісту законодавства (аналогія права).

99. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у пунктах 43-45 постанови від 23.06.2020 у справі № 909/337/19, на яку посилається скаржник, застосування закону за аналогією закону допускається, якщо: відносини, щодо яких виник спір, за своїм характером потребують цивільно-правового регулювання; ці відносини не регулюються будь-якими конкретними нормами права; вирішити спір, що виник, неможливо, ґрунтуючись на засадах і змісті законодавства; є закон, який регулює подібні відносини і який може бути застосований за аналогією закону.

100. Стаття 23 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" буквально регулює лише питання переходу частки до спадкоємця або правонаступника та порядок прийняття рішення у разі наявності спадкоємців (правонаступників). Закон містить прогалину і не врегульовує питання порядку прийняття рішення у разі відсутності правонаступника ліквідованого учасника -юридичної особи не врегульовано. 

101. Для подолання цієї правової невизначеності обґрунтованим є застосування аналогії закону (стаття 8 ЦК України). За аналогією підлягає застосуванню правило тієї ж статті 23 Закону про те, що «таке рішення приймається без врахування голосів учасника, який виключається». У випадку ліквідації мажоритарного учасника (виключення його з реєстру) без правонаступництва, його правоздатність припиняється, тому його голоси не можуть братися до розрахунку. Такий підхід відповідає загальним засадам розумності та справедливості цивільного законодавства, беручи до уваги те, що діючий учасник, навіть володіючи міноритарною часткою (наприклад, 0,001% як у цій справі), має визначене законом право на участь в управлінні юридичною особою. Натомість директор є виконавчим органом, який здійснює поточне керівництво, і не є носієм корпоративних прав на управління товариством та суб`єктом корпоративних відносин. Відповідно до частини шостої статті 98 ЦК України корпоративними відносинами є відносини між учасниками (засновниками, акціонерами, пайовиками) юридичних осіб, у тому числі які виникають між ними до державної реєстрації юридичної особи, а також відносини між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, пайовиками) щодо виникнення, здійснення, зміни і припинення корпоративних прав.

102. З огляду на викладене, Верховний Суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що правомочність загальних зборів учасників визначається без урахування частки в статутному капіталі, яка належала ліквідованому учаснику, а голоси іншого учасника (учасників) складають 100% голосів.

103. За наведених обставин суд першої інстанції правильно виснував, що на спірних загальних зборах 17.12.2020 голоси фізичної особи ОСОБА_2 з часткою у статутному капіталі відповідача 0,001% становили 100 %, що свідчить про повноважність загальних зборів та про наявність у них права приймати рішення про припинення повноважень члена виконавчого органу в будь-який час та з будь-яких підстав.

104. Висновки суду апеляційної інстанції про недійсність рішень, прийнятого єдиним учасником, з підстав відсутності достатньої кількості голосів ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм статті 23 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», що призвело до помилкового вирішення спору.

105. Оцінюючи інші аргументи сторін, викладені у касаційних скаргах та відзивах на них (зокрема, щодо наявності нерозглянутого кримінального провадження відносно позивача, щодо неефективності обраного способу захисту у зв`язку із внесенням запису про перебування Товариства в стані припинення та призначення ліквідатора, особливостей процедури виключення з реєстру (struck off) за законодавством Республіки Кіпр, а також порушення правил адвокатської етики при представництві інтересів), Верховний Суд виходить з того, що основним та фундаментальним для правильного вирішення цього корпоративного спору є виключно питання правомочності загальних зборів учасників товариства законності прийнятих рішень за умов наявності лише міноритарного учасника та ліквідації мажоритарного учасника з часткою 50 % без правонаступників. Суд у цій постанові надав вичерпну відповідь на це правове питання. 

106. Верховний Суд погодився з висновком про наявність необхідної кількості голосів у загальних зборів учасників від 17.12.2020 та 25.02.2021 для прийняття рішень про зміну виконавчого органу, навіть, якщо інший учасник Товариства був ліквідований. Питання чинності, обсягу повноважень чи правомірності використання довіреності від Компанії «Конофікс Лімітед» не впливає на результат вирішення спору. Прийняті рішення є дійсними незалежно від факту представництва ліквідованої особи, права позивача, як директора товариства, не були порушені. 

107. Суд відхиляє доводи третіх осіб щодо наявності кримінального провадження стосовно позивача, оскільки відповідно до ч. 6 ст. 75 ГПК України для господарського суду преюдиційне значення має лише обвинувальний вирок суду, який набрав законної сили. Крім того, наявність чи відсутність кримінального провадження не входить до предмета доказування у корпоративному спорі щодо перевірки правомочності загальних зборів та дотримання процедури їх проведення, а тому ці обставини не впливають на вирішення даного спору. Інші наведені учасниками справи аргументи не спростовують правильності висновків суду першої інстанції про відмову у позові, тому Суд не вбачає підстав для їх розгляду. 

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

108. Відповідно до статті 312 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

109. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

110. Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі.

111. Однак, враховуючи викладене, оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції таким вимогам не відповідає, оскільки при її прийнятті судом апеляційної інстанції неправильно застосовано положення статей 23, 33 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю".

112. При цьому, колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд всебічно, повно та об`єктивно розглянув у судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності та ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення, яке помилково скасував суд апеляційної інстанції постановою від 22.04.2025 наслідком чого стало скасування рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову та ухвалення протилежного рішення про його задоволення.

Судові витрати

113. Відповідно до статей 129, 315 ГПК України внаслідок задоволення касаційної скарги витрати скаржника зі сплати судового збору за подання касаційних скарг у розмірі, встановленому Законом України "Про судовий збір", підлягають відшкодуванню за рахунок позивача.

Керуючись статтями 129, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційні скарги ОСОБА_2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівер Холдинг" задовольнити.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.04.2025 у справі № 910/5717/23 скасувати.

3. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2024 у справі № 910/5717/23 залишити в силі.

4. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 26 840,00 (двадцять шість тисяч вісімсот сорок) грн судового збору за подання касаційної скарги.

5. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівер Холдинг" (01010, м. Київ, вул. Івана Мазепи, буд. 3, офіс 174, ЄДРПОУ 36845213) 26 840,00 (двадцять шість тисяч вісімсот сорок) грн судового збору за подання касаційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча І. Кондратова

Судді Г. Вронська

Н. Губенко