Справа №949/2479/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 квітня 2026 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:
головуючого - судді Тарасюк А.М.,
при секретарі судових засідань Пінчук О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дубровиця в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом  ОСОБА_1  до  ОСОБА_2  про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

Позивач  ОСОБА_1  звернулася в суд з позовом та просить стягувати з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.
Свої вимоги мотивує тим, що 29 лютого 2020 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, який був розірваний рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 06 червня 2022 року. За період шлюбу у них з відповідачем народився син  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина постійно проживає з нею і перебуває на її утриманні та вихованні. Після розірвання шлюбу відповідач з нею та сином не проживає.
Оскільки відповідач не надає жодної допомоги для їхнього неповнолітнього сина, то їй самостійно утримувати дитину складно.
З огляду на те, що відповідач є працездатною особою, має можливість забезпечити себе роботою, а за наявною у неї інформацією, він має роботу та отримує заробітну плату, а тому він має можливість надавати грошову допомогу на утримання їхнього неповнолітнього сина, однак цього не робить.
Вважає, що розмір аліментів 1/4 частки з усіх видів заробітку відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно буде відповідати інтересам сина.
Від позивача ОСОБА_1 до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позов підтримує в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, шляхом публікації оголошення на веб-порталі судової влади України.
Проте, від представника відповідача- адвоката Савонік Л.О. (ордер на надання правничої допомоги серії ВК №1209907 від 02 лютого 2026 року) надійшло клопотання про розгляд даної справи без її особистої участі.
Разом з тим, у клопотанні зазначає, що відповідач не погоджується із позовними вимогами, оскільки інформація, що він нібито не надає жодної допомоги сину не відповідає дійсності Будучи працевлаштованим, відповідач повністю забезпечував сина всім необхідним. 
Втім звільнення відповідача зі служби в правоохоронних органах, нестабільність та зниження розміру фінансової допомоги від відповідача, намагання відповідача створити нову сім`ю, викликали у позивачки певні ревнощі до бувшого чоловіка і стало приводом до звернення з даним позовом.
Зазначає, що відповідач не проти сплачувати аліменти, однак на даний час розмір аліментів, які просить стягнути позивачка, є для нього надмірним. станом на час розгляду справи він не має офіційного місця роботи, не перебуває у трудових відносинах, регулярного та стабільного доходу не отримує. Дохід відповідача має випадковий, нерегулярний характер, що унеможливлює визначення об`єктивної бази для нарахування аліментів у частці від доходу. Тому, визначення аліментів у частці від доходу за відсутності такого доходу, фактично призведе до формального характеру судового рішення та створить ризик накопичення заборгованості, що суперечить як інтересам дитини, тк і принципу реального виконання судових рішень.
Крім того, представник відповідача зауважує, що позивачка є працездатною особою, має стабільне місце роботи та гарантований дохід, що свідчить про її можливість належним чином брати участь в утриманні дитини.
Також звертає увагу суду, що визначення аліментів у частці від умовного або середнього доходу (у разі його застосування) не відображатиме реального матеріального стану відповідача та призведе до покладення на відповідача надмірного фінансового навантаження, яке він об`єктивно не в змозі буде виконувати.
Натомість визначення аліментів у твердій грошовій сумі дозволить: забезпечити регулярність виконання зобов`язання; уникнути накопичення заборгованості; досягти балансу між інтересами дитини та можливостями платника аліментів.
З урахуванням викладеного, вважає вимогу про стягнення аліментів у частці від доходу такою, що не відповідає принципам справедливості, розумності та співмірності.
Тому, з урахуванням матеріального становища сторін, відсутності стабільного доходу у відповідача та необхідності забезпечення реального виконання рішення суду, вважає обґрунтованим визначення аліментів розмірі 2000 гривень щомісячно.
Зважаючи на наведене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог в частині визначення аліментів у розмірі 1/4 частки від доходу відповідача та визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі - 2000 гривень щомісячно.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов до наступного висновку.
Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 лютого 2020 року, який рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 06 червня 2022 року розірвано (а.с.5, 8).
З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 вбачається, що батьком неповнолітньої дитини  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є відповідач - ОСОБА_2 (а.с.6).
Згідно витягів з Реєстру територіальної громади вбачається, що місце проживання неповнолітньої дитини  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано за однією адресою з матір`ю ОСОБА_1 , а саме в АДРЕСА_1 (а.с.7, 10). 
Разом з тим, зареєстрований місцем проживання відповідача ОСОБА_2 значиться за адресою: АДРЕСА_2 , що стверджується витягом з Єдиного державного демографічного реєстру (а.с.13).
Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві.
Положення ст.і 8 Закону України "Про охорону дитинства" зазначають: кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
У Декларації прав людини проголошено, дитині законом та іншими заходами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків та у будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості, що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювати особливе піклування про дитину, яка не має достатніх коштів для існування, що дитина за будь-яких обставин повинна бути серед тих, хто першим отримує захист та допомогу.
Статтею 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 18 зазначеної вище Конвенції передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.
Частиною 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей.
Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Так, за змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 
Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові Цивільного касаційного суду Верховного Суду від 04 липня 2018 року по справі № 490/4522/16-ц.
Частина 1 ст. 182 СК України вказує на обставини, які мають враховуватися при визначені розміру аліментів.
Отже, при визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги обставини, що мають значення, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, а також інші обставини, що мають істотне значення.
Як зазначено у ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини При цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що при вирішенні даного спору доцільно застосовувати положення ч.ч. 8, 9 ст. 7 СК України, відповідно до якої регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
При цьому, суд зважає на заперечення сторони відповідача щодо відсутності у відповідача офіційного місця роботи, регулярного та стабільного доходу, які є підставою для визначення заявленого розміру аліментів у частці від заробітку на тверду грошову суму.
На переконання суду, відсутність працевлаштування можуть впливати на загальний матеріальний стан платника, проте суд розглядає всі обставини справи, включаючи можливість платника сплачувати аліменти та його матеріальне становище загалом, яке, як встановлено в ході розгляду справи, дозволяє сплачувати аліменти, оскільки представник відповідача не заперечує того факту, що відповідач має дохід, проте нерегулярний.
Отже, суд вважає, що відсутність офіційного місця роботи у платника аліментів саме по собі не є підставою для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, а не у частці від заробітку.
До того ж, суд звертає увагу на те, що прерогатива визначення способу стягнення аліментів (у частці від заробітку або у твердій грошовій сумі) належить саме позивачу у справі.
Таким чином, враховуючи те, що обов`язок по утриманню дітей покладається на обох батьків, суд приходить до переконання, що позов слід задоволити в повному обсязі та призначити відповідачу аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, оскільки такий розмір аліментів буде відповідати інтересам дитини, обставинам справи і вимогам Закону.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
Згідно вимог ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Так, датою подачі позову до суду є 17 листопада 2025 року, тому саме з цієї дати підлягають стягненню присуджені судом аліменти.
Під час ухвалення рішення суд вирішує, в тому числі, як розподілити між сторонами судові витрати (п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення заборгованості, неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.
Отже, при зверненні до суду з позовною заявою про стягнення аліментів з відповідача, позивачка, у відповідності до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує, що оскільки позивачку звільнено від сплати судових витрат, то у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у сумі 1211,20 грн., ставки судового збору, які діяли на час звернення до суду.
Керуючись ст.ст. 180-184, 191СК України, ст.ст. 12, 81, 141, 247, 264, 265, 352, 354, 430 ЦПК України, суд -
У Х В А Л И В:

Позов  ОСОБА_1  до  ОСОБА_2  про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволити. 
Стягувати з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини:  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду, а саме з 17 листопада 2025 року та до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з  ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок) на користь держави в особі Державної судової адміністрації України: 
отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; 
код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; 
банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); 
рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001; 
код класифікації доходів бюджету: 22030106.
Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.
Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Дубровицький районний суд Рівненської області до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 . 
Відповідач:  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .

Суддя: підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Дубровицького
районного суду       Тарасюк А.М.