ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2026 м. Дніпро Справа № 904/5563/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді-доповідача Паруснікова Ю.Б., 
суддів: Верхогляд Т.А., Іванова О.Г., 
секретар судового засідання Абадей М.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Логістична компанія Греда» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.05.2025 у справі (суддя Ніколенко М.О.), повний текст рішення складено 02.05.2025 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Логістична компанія Греда», м. Київ 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Уніпласт», м. Кривий Ріг 
про стягнення основної суми боргу в розмірі 89 903 грн, пені у сумі 449985,90 грн, інфляційної складової у сумі 4491,55 грн, 3% річних у сумі 737,68 грн, -

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

20.12.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Логістична компанія Греда» (позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Уніпласт» (відповідач) про стягнення основної заборгованості у сумі 89 903,00 грн, пені у сумі 449 985,90 грн, інфляційних втрат у сумі 4 491,55 грн, 3% річних у сумі 737,68 грн.
Позов мотивований неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з оплати наданих транспортно-експедиційних послуг за договором-заявкою, укладеним у межах договору транспортної експедиції, внаслідок чого позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення основної заборгованості, пені, інфляційних втрат та 3% річних.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 02.05.2025 позов задоволено частково.
Стягнуто з ТОВ «Уніпласт» на користь ТОВ «Логістична компанія Греда» основну суму заборгованості у розмірі 84 903,00 грн, інфляційну складову у сумі 4 491,55 грн, 3% річних у сумі 682,01 грн, витрати зі сплати судового збору у сумі 1 351,15 грн та витрати на правову допомогу адвоката у сумі 2 809,12 грн.
Відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 5 000 грн, пені у розмірі 449 985,90 грн та 3% річних у розмірі 55,67 грн.

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ТОВ «Логістична компанія Греда» оскаржує його в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду та просить скасувати його і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов повністю, а саме: стягнути з ТОВ «Уніпласт» на користь ТОВ «Логістична компанія Греда» 84 903,00 грн - основного боргу; 449 985,90 грн - пені; 4 491,55 грн - інфляційних втрат; 737,68 грн - 3% річних; 17 000 грн - витрат на правничу допомогу; 8 176,77 грн - судового збору за подання позову; 12 265,50 грн - судового збору за подання апеляції.
Представник позивача звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/5563/24 від 02.05.2025 прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, є необґрунтованим і не відповідає ст. 277 ГПК України, адже судом не було з`ясовано усі обставини, що мають значення для справи, визнано недоведені обставини встановленими, а висновки суду не відповідають фактичним даним.
Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що між сторонами фактично існують договірні правовідносини, підтверджені договором транспортної експедиції № 27/06/24 та договором-заявкою № ДЗ28/06/24, які виконані позивачем у повному обсязі, однак відповідач не здійснив оплату наданих послуг, чим допустив порушення взятих на себе зобов`язань
На думку апелянта, судом першої інстанції безпідставно відмовлено у стягненні пені, 3% річних та інфляційних втрат, неправильно витлумачено умови договору, зокрема п. 4.12., який передбачає пеню у розмірі 5% за кожен день прострочення оплати.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу, представник позивача зазначає, що відповідно до ст. 1 та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також ст. 123 - 129 ГПК України, витрати на адвоката підлягають відшкодуванню у повному обсязі за умови підтвердження їх обсягу, вартості та наданих послуг. 
У конкретній справі між позивачем та адвокатом укладено договір № 2024/50 та додаткову угоду № 1, які визначають порядок та розмір гонорару за надані послуги. 
Загальна вартість наданих адвокатом послуг склала 17 000,00 грн і була фактично сплачена, що підтверджується актом приймання-передачі та платіжною інструкцією. 
Вчинені адвокатом дії є співмірними з предметом спору, складністю справи та обсягом виконаних робіт, а втручання суду у договірні відносини можливе лише за наявності обґрунтованих доказів невідповідності витрат фактично наданим послугам, чого у цій справі немає.
Враховуючи наведене, представник позивача просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, включаючи стягнення витрат на професійну правничу допомогу та сплачений судовий збір.

3. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу.

ТОВ «Уніпласт» у відзиві на апеляційну скаргу вважає доводи ТОВ «Логістична компанія Греда» не підлягаючими задоволенню з таких підстав. 
По-перше, договір транспортної експедиції № 27/06/24 від 27.06.2024 не укладено, оскільки сторони не досягли згоди з усіх істотних умов, і екземпляр договору, підписаний обома сторонами, до суду не надано. Доводи скаржника щодо ініціатора переписки та інших документів не спростовують відсутність підписаного договору і не можуть бути прийняті до уваги апеляційним судом.
По-друге, стягнення пені у розмірі 449 985,90 грн є безпідставним, оскільки між сторонами відсутні договірні відносини в межах договору № 27/06/24, а договір-заявка № ДЗ 28/06/24 не передбачає сплати пені. Розмір пені явно непропорційний основній заборгованості та перевищує граничні розміри, встановлені законодавством, і є нерозумним та несправедливим, що підтверджується практикою Верховного Суду та принципом пропорційності (постанова від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 та від 20.01.2022 у справі № 910/20734/20).
По-третє, позивач помилково розрахував 3% річних та інфляційні втрати за період з 06.09.2024 по 20.12.2024, не врахувавши правильного періоду з 14.09.2024 по 20.12.2024, а аргументи апеляційної скарги щодо цього не спростовують висновки суду першої інстанції.
По-четверте, витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 17 000,00 грн повинні бути розподілені пропорційно задоволеним позовним вимогам відповідно до ст. 129 ГПК України, що суд першої інстанції зробив правильно.
Відповідно, ТОВ «Уніпласт» просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.05.2025 у справі № 904/5563/24 – без змін.

4. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

Позивач, ТОВ «Логістична компанія Греда», стверджує, що 27.06.2024 між ним та ТОВ «Уніпласт» укладено договір транспортної експедиції № 27/06/24 (а. с. 22-24), який регулює порядок організації перевезень вантажів, передбачає укладення додаткових договорів у формі Заявок на типових умовах та визначає обов`язки сторін щодо організації перевезення, оплати послуг, дотримання міжнародних та національних норм і документального оформлення перевезень. 
Позивач зазначає, що на виконання цього договору відповідачем направлено Договір-заявку № ДЗ 28/06/24 (а. с. 25) на перевезення вантажу з м. Кривий Ріг до м. Каунас, Lithuania, вартістю 1 900 Євро, підписану та завірену печатками обох сторін, що підтверджує згоду сторін з умовами перевезення.
Позивач надав транспортно-експедиційні послуги, що підтверджується Актом надання послуг № 216 від 09.07.2024 (а. с. 26), підписаним сторонами, міжнародною товарно-транспортною накладною CMR № 904133 від 12.07.2024 та рахунком на оплату № 240 від 15.07.2024 на суму 84 903,00 грн (а. с. 27), які були надіслані відповідачу 29.08.2024 і вручено 06.09.2024 (а. с. 28). Через відсутність оплати відповідачем позивач надіслав претензію № 1509/1 від 15.09.2024, вручення якої відповідач підтвердив 23.10.2024 (а. с. 29 - 32).
Позивач наполягає, що станом на подання позовної заяви вартість наданих послуг відповідачем не сплачена, що призвело до виникнення спору, і вимагає стягнення основної суми заборгованості разом із пенею у розмірі 449 985,90 грн, інфляційною складовою 4 491,55 грн та 3% річних у розмірі 737,68 грн за порушення строку виконання грошових зобов`язань.
Відповідач, ТОВ «Уніпласт», заперечує проти задоволення позовних вимог ТОВ «Логістична компанія Греда» щодо стягнення заборгованості, пені, інфляційних втрат, 3% річних та витрат на правничу допомогу, і стверджує, що договір транспортної експедиції № 27/06/24 від 27.06.2024 не було укладено, оскільки сторони не досягли згоди з усіх істотних умов і ТОВ «Уніпласт» не направляло підтвердження прийняття умов договору, а позивач знав про відсутність його укладення. Відповідач не здійснював дій на виконання цього договору.
Щодо Договору-заявки № ДЗ 28/06/24 від 28.06.2024, відповідач зазначає, що вона не передбачає сплати пені і не визначає строку оплати послуг, а вимога позивача отримана ним лише 23.10.2024, тому заборгованість, за приписами ст. 530 ЦК України, виникла з 31.10.2024. 
Крім того, акт надання послуг № 216 від 09.07.2024 підтверджує суму 84 903,00 грн, тоді як позивач просить стягнути 89 903,00 грн, безпідставно збільшуючи вартість на 5 000 грн. Відповідач також вважає нараховану пеню непропорційною та несправедливою, а витрати на правничу допомогу - завищеними, і пропонує їх обмежити до 2 000 грн.

5. Оцінка апеляційним господарським судом аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Стаття 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 20 Господарського кодексу України (далі – ГК України) закріплюють право особи звернутися до суду за захистом свого майнового або немайнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із правочинів та інших юридичних дій осіб, передбачених законодавством або за аналогією, якщо вони породжують цивільні права та обов`язки. 
Договір, як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, визначається ст. 626 ЦК України. 
За змістом ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Стаття 205 ЦК України передбачає, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі, а ст. 207 ЦК України встановлює, що письмова форма правочину передбачає наявність підписів сторін, які засвідчують наміри та волевиявлення учасників і забезпечують їх ідентифікацію.
Статті 627 та 638 ЦК України закріплюють свободу сторін у виборі контрагента та умов договору, визначають, що договір укладено лише за досягнення згоди з усіх істотних умов, і якщо такої згоди немає, договір є неукладеним. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Принципи добросовісності сторін і заборона зловживання правом встановлені п. 6 ст. 3 ЦК України та частинами 2-3 ст. 13 ЦК України. 
Статті 525, 526, 530, 549, 551, 610-611, 625 ЦК України регулюють виконання грошових та інших зобов`язань, строки їх виконання, наслідки порушення та відповідальність у вигляді пені, неустойки, інфляційної складової та процентів за прострочення.
Згідно зі статтями 4, 173-175, 193-218, 230 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарські зобов`язання повинні виконуватися належним чином, а у разі невиконання чи неналежного виконання застосовуються господарські санкції, зокрема штрафні санкції у вигляді грошових сум.
Статті 202 та 598 ЦК України передбачають, що виконання зобов`язання припиняє його правові наслідки, а ст. 193 та 525 ЦК України забороняють односторонню відмову від зобов`язання або зміну його умов без згоди сторін.
Таким чином, у спірних правовідносинах застосовуються норми цивільного законодавства, що регулюють правочини та договори, умови їх укладення, виконання та відповідальність за порушення, а також норми господарського законодавства, що регулюють виконання господарських зобов`язань, порядок застосування господарських санкцій та захист майнових інтересів сторін.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), кожна сторона має довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи, встановив, що позивачем – ТОВ «Логістична компанія Греда» заявлено вимогу про стягнення з ТОВ «Уніпласт» суми основного боргу, пені, інфляційних втрат та 3% річних за договором транспортної експедиції № 27/06/24 від 27.06.2024, проте матеріали справи не містять підписаного обома сторонами письмового екземпляра договору № 27/06/24, що свідчить про непогодження відповідачем його умов. 
Позиція позивача про нереєстрацію та неповернення договору підтверджує відсутність згоди ТОВ «Уніпласт». Натомість відповідачем був підписаний та повернутий лише договір-заявка № ДЗ 28/06/24 від 28.06.2024, із яким відповідач погодився. Посилання на договір № 27/06/24 у договорі-заявці не може підтверджувати факт його укладення.
Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що факт укладення договору транспортної експедиції № 27/06/24 не доведено належними та допустимими доказами. Правовідносини між сторонами виникли на підставі договору-заявки № ДЗ 28/06/24 від 28.06.2024, який є господарським зобов`язанням, і до нього застосовуються відповідні положення ЦК України та ГК України.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неукладеності договору між сторонами з огляду на таке.
Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч. 1 та 2 ст. 640 ЦК України).
Згідно з ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна зі сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами ЦК України (ч. 8 ст. 181 ГК України).
З огляду на вказані приписи не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону та залежно від установлених обставин вирішити питання щодо наслідків його часткового чи повного виконання сторонами. Наведене узгоджується з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18).
Як убачається з матеріалів справи, позивачем на адресу відповідача було направлено пакет документів, у тому числі: договір № 27/06/24 від 27.06.24р., договір-заявку № ДЗ28/06/24 від 28.06.24р., рахунок № 240 від 15.07.24р. (а. с. 28). Відповідачем отримано вказані документи, що не заперечується сторонами у справі. Відповідачем підписано договір-заявку № ДЗ 28/06/24 від 28.06.2024, яка містить усі істотні умови перевезення, зокрема предмет, маршрут, строк виконання та вартість послуг, а також прямо посилається на договір транспортної експедиції № 27/06/24. Також у рахунку на оплату № 240 від 15.07.24р. є посилання на договір № 27/06/24 від 27.06.24р. Відповідачем договір № 27/06/24 від 27.06.24р. позивачу не повернено, заперечень щодо умов договору не надано.
З урахуванням вказаних обставин колегія суддів вважає, що відповідачем узгоджено виконання перевезення саме на умовах договору № 27/06/24 від 27.06.24р.
Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України, вчинення стороною дій щодо виконання умов запропонованого договору (зокрема надання послуг) є акцептом пропозиції укласти договір, якщо інше не встановлено законом або не зазначено в самій пропозиції. Крім того, згідно з ч. 8 ст. 181 ГК України, у разі фактичного виконання сторонами договору правові наслідки таких дій визначаються нормами цивільного законодавства, а сам договір не може вважатися неукладеним лише з формальних підстав.
З огляду на наведене, сукупність дій сторін, а саме погодження умов перевезення у договорі-заявці, підписання її уповноваженими представниками та подальше належне виконання позивачем своїх зобов`язань, свідчить про наявність між сторонами договірних правовідносин щодо організації та здійснення перевезення вантажу.
Враховуючи встановлений факт належного виконання позивачем своїх обов`язків та відсутність доказів оплати наданих послуг відповідачем, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності у відповідача обов`язку оплатити вартість фактично наданих послуг, однак не погоджується з підставами такого висновку в частині кваліфікації правовідносин як таких, що виникли виключно з договору-заявки без урахування фактичного укладення договору у спрощений спосіб шляхом конклюдентних дій сторін.
Оскільки договором не встановлено строку оплати, застосовується ч. 2 ст. 530 ЦК України: боржник зобов`язаний виконати грошове зобов`язання у семиденний строк після пред`явлення вимоги. Рахунок № 240 від 15.07.2024 був отриманий відповідачем 06.09.2024 (а. с. 28 зворот), отже, строк виконання обов`язку настав 13.09.2024. Відповідач порушив зобов`язання, не здійснивши оплату, і відповідно у нього виникла заборгованість у сумі 84 903,00 грн. 
Водночас, суд першої інстанції правильно вказав на те, що позивач необґрунтовано заявив про стягнення 89 903,00 грн, збільшивши суму боргу на 5 000 грн без доказів додаткових послуг.
Позивач також заявив вимогу про стягнення пені у сумі 449 985,90 грн в задоволенні якої судом першої інстанції відмовлено з огляду на те, що договором-заявкою пеня не передбачена, а законодавством її розмір не встановлений.
Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим, оскільки з урахуванням встановлених апеляційним господарським судом обставин між сторонами фактично було укладено договір транспортної експедиції організації автомобільних перевезень вантажів від 27.06.2024 № 27/06/24, у тому числі шляхом вчинення сторонами конклюдентних дій, спрямованих на його виконання.
Зокрема, погодження сторонами істотних умов перевезення у договорі-заявці, підписання її уповноваженими представниками та подальше належне виконання позивачем своїх зобов`язань з перевезення вантажу свідчить про прийняття відповідачем умов запропонованого договору та виникнення між сторонами договірних правовідносин у повному обсязі.
За таких обставин, з урахуванням несвоєчасного здійснення відповідачем платежів до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення договору транспортної експедиції № 27/06/24, зокрема п. 4.12. Договору.
Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що погоджений сторонами у п. 4.12 договору розмір пені у вигляді 5% від загальної суми фрахту за кожну добу прострочення виконання грошового зобов`язання не може застосовуватися без урахування імперативних обмежень, встановлених чинним законодавством.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який здійснюється нарахування пені. Зазначена норма має імперативний характер і підлягає застосуванню незалежно від умов, погоджених сторонами у договорі.
Отже, незважаючи на те, що сторони передбачили у договорі підвищений розмір відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання, при визначенні суми пені, яка підлягає стягненню з відповідача, суд зобов`язаний застосувати законодавче обмеження, встановлене зазначеним Законом.
За таких обставин, нарахована позивачем пеня підлягає перерахунку з урахуванням вимог ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», а саме – у межах подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідний період прострочення, що свідчить про необхідність часткового задоволення вимог у цій частині.
Колегія суддів, перевіривши нарахування пені з урахуванням подвійної облікової ставки НБУ за період прострочення з 14.09.2024 по 20.12.2024, дійшла висновку, що розмір пені, який підлягає стягненню, становить 6 411,80 грн.
Отже, висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для нарахування пені є необґрунтованим, оскільки не враховує фактичне укладення сторонами договору та погодження ними умов відповідальності за порушення зобов`язань.
Натомість позивач правомірно нарахував інфляційну складову у розмірі 4 491,55 грн та 3% річних за прострочення оплати. Суд встановив, що період нарахування 3% річних уточнюється з 14.09.2024 по 20.12.2024, що відповідає сумі 682,01 грн.
З урахуванням установлених обставин справи та наведених норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення суми пені підлягає скасуванню, оскільки суд помилково визнав відсутність між сторонами договірних правовідносин та безпідставно відмовив у стягненні пені.
Отже, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає: основний борг у сумі 84 903,00 грн, інфляційна складова 4 491,55 грн, 3% річних 682,01 грн, пеня у сумі 6 411,80 грн, в решті позовних вимог про стягнення пені у сумі 443 574,10 слід відмовити.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу.
Колегія суддів, ознайомившись із наданими доказами (договір про надання правничої допомоги № 2024/50, додаткова угода № 1, акт приймання-передачі наданих послуг, рахунок на оплату та платіжна інструкція), встановила, що витрати позивача на професійну правничу допомогу відповідають обсягу та складності справи, витраченому часу адвоката та значенню справи для сторони, проте підлягають відшкодуванню пропорційно задоволеним позовним вимогам, у результаті чого частка, що покладається на відповідача, становить 3 010,70 грн.

6. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до пунктів 1, 3, 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового є нез`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже, апеляційну скаргу ТОВ «Логістична компанія Греда» слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення суми пені скасовати з ухваленням нового рішення відповідно до встановлених обставин і норм права.

7. Розподіл судових витрат.

Судовий збір за подання позову та апеляційної скарги також підлягає стягненню з відповідача у частині задоволених вимог відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 277, 281-285 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Логістична компанія Греда» – задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.05.2025 у справі № 908/2986/24 – в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення суми пені скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов в цій частині задовольнити чатково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Уніпласт» (місцезнаходження: вул. Домобудівна, буд. 8, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50005; ідентифікаційний код: 31122890) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Логістична компанія Греда» (місцезнаходження: вул. Боричів Тік, буд. 30, прим. 15 (літера А), м. Київ, 04070; ідентифікаційний код: 44849390) 6 411,80 грн (Шість тисяч чотириста одинадцять гривень 80 копійок) – пені.
В частині позовних вимог про стягнення пені у сумі 443 574,10 грн (Чотириста сорок три тисячі п`ятсот сімдесят чотири гривні 10 копійок) – відмовити.
Здійснити перерозподіл судових витрат у справі.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Уніпласт» (місцезнаходження: вул. Домобудівна, буд. 8, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50005; ідентифікаційний код: 31122890) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Логістична компанія Греда» (місцезнаходження: вул. Боричів Тік, буд. 30, прим. 15 (літера А), м. Київ, 04070; ідентифікаційний код: 44849390) 1 154,26 грн (Одна тисяча сто п`ятдеят чотири гривні 26 копійок) – судового збору за подання позовної заяви; 1 731,39 грн (Одна тисяча сімсот тридцять одна гривня 39 копійок) – судового збору за подання апеляційної скарги та 3 010,70 грн (Три тисячі десять гривень 70 копійок) – витрат на професійну правничу допомогу.
В іншій частині рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.05.2025 у справі № 908/2986/24 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15.04.2026.

Головуючий суддя Ю.Б. Парусніков

Судді: Т.А. Верхогляд

О.Г. Іванов