ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2026 року м. Дніпро Справа № 904/2190/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач) 
суддів: Мороза В.Ф., Дарміна М.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Дупляк С.А.) від 26.06.2025р. у справі № 904/2190/25

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" 
до Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" 
про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою від 27.03.2025 за вих. №б/н до Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - відповідач) про стягнення 2.309,57 грн, з яких: 484,18 грн трьох процентів річних, 1.825,39 грн. інфляційних втрат. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 07.08.2024 у справі №904/2521/24, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 30.01.2025, позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача плату за користування вагонами в розмірі 4.575,00 грн, збір за повідомлення в розмірі 326,88 грн, збір за зберігання вантажу в розмірі 3.453,36 грн, збір за маневрову роботу в розмірі 3.608,88 грн, збір за зважування вантажу в сумі 463,80 грн, 3.028,00 витрат зі сплати судового збору.
Зі змісту винесених по справі № 904/2521/24 рішень слідує, що відповідач не маючи належних підстав, проставив заперечення у накопичувальній картці ф. ФДУ-92 № 27109001, чим у свою чергу, унеможливив списання залізницею належних їй коштів 12.427,92 грн у строк, визначений договором, а саме не пізніше двох робочих днів від дня надання послуг (складення накопичувальних карток та відомостей плати за користування вагонами).
Вказані неправомірні дії відповідача призвели до порушення з його боку строку виконання грошового зобов`язання по договору, у зв`язку з чим вбачаються підстави для стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 484,18 грн. та інфляційних втрат у розмірі 1.825,39 грн.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 26.06.2025р. у справі № 904/2190/25: 
- позовні вимоги задоволено у повному обсязі;
- стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" (50079, Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг; ідентифікаційний код 00191023) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЄЖИ ҐЕДРОЙЦЯ, будинок 5; ідентифікаційний код 40075815) в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (49602, м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, буд. 108; ідентифікаційний код 40081237) 484,18 грн (чотириста вісімдесят чотири грн 18 к.) трьох процентів річних, 1.825,39 грн (одну тисячу вісімсот двадцять п`ять грн 39 к.) інфляційних втрат, 3.028,00 грн (три тисячі двадцять вісім грн 00 к.) судового збору. 
Місцевий господарський суд зазначив, що заявлені позивачем вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, обґрунтовані нормою статті 625 Цивільного кодексу України, яка підлягає застосуванню у разі порушення грошового зобов`язання в частині стягнення вказаних нарахувань, підлягають задоволенню, а рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій у справі № 904/2521/24 лише підтверджено, що обов`язок сплатити послуги виникає за результатами їх надання/споживання. Стягнення позивачем індексу інфляції та річних з простроченої суми, є компенсацією від знецінення грошових коштів, несвоєчасно сплачених відповідачем за надані позивачем послуги.
До Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося Приватне акціонерне товариство "Північний гірничо-збагачувальний комбінат", в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.06.2025р. у справі № 904/2190/25 та прийняти нове рішення, яким відмовити у стягненні інфляційних втрат в частині стягнення 1 725,97 грн. та відмовити у стягненні 3% річних в частині стягнення 466,81 грн. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що наведені висновки суду першої інстанції суперечать, як приписам законодавства, так і положенням Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, укладеним між позивачем та відповідачем. Договором не визначено строк виконання відповідачем обов`язку з оплати послуг у разі не підписання ним таких документів або наявності спору щодо наданих послуг. Правила розрахунків за перевезення вантажів також не визначають строку виконання замовником (вантажовласником) обов`язку з оплати наданих перевізником послуг у випадку наявності спірних питань між сторонами договору.
Апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо періоду прострочення відповідача та щодо порядку оплати спірних послуг, адже наведений судом порядок не встановлений ні договором, ні законодавством. 
Відповідно, необґрунтованим є і розрахунок 3% річних та інфляційних, що був здійснений позивачем з урахуванням початку прострочення відповідача, починаючи через дві доби від дати складання накопичувальних карток та відомостей плати за користування вагонами. З цього слідує, що розмір позовних вимог позивачем не доведений.
За твердженням апелянта, з огляду на наявність спору між сторонами стосовно виникнення у відповідача (замовника) обов`язку з оплати послуг перед позивачем, безпосередньо пов`язаного з рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 07.08.2024р. у справі № 904/2521/24, яке набрало законної сили 30.01.2025р. та було добровільно виконано відповідачем 17.02.2025р., відповідно прострочення відповідача існувало в період з 31.01.2025 (наступний день після набрання рішенням суду у справі № 904/2521/24 законної сили) до 16.02.2025 (день, що передує дню оплати), тобто 17 календарних днів. А тому, за цей період інфляційні втрати склали 99,42 грн, а 3% річних — 17,37 грн. Отже, вимоги щодо стягнення 1 725,97 грн інфляційних втрат та 466,81 грн. процентів, на думку відповідача, безпідставні.
Позивач у відзиву на апеляційну скаргу зазначив, що нараховані 3 % річних та інфляційні втрати на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки вони є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними коштами, що належать до сплати кредиторові. Початок періоду прострочення виконання зобов`язання слід рахувати через два робочі дні після складення відомості плати за користування вагонами і пред`явлення її на підпис відповідачу відповідно до вимог п. 2.1.7 укладеного між сторонами Договору, а скаржник дійшов помилкового висновку, що обов`язок з оплати спірної суми виник у відповідача з дня набрання законної сили рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 07.08.2024 у справі №904/2521/24, тому позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню у повному обсязі.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 08.09.2025р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.06.2025р. у справі № 904/2190/25 у письмовому провадженні без виклику та повідомлення учасників справи. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного. 
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, 01.07.2020 року між АТ "Українська залізниця" та ПрАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" укладено договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 45-00191023/2020-0001 (далі – Договір).
Предметом Договору є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах Перевізника, вагонах залізниць інших держав та / або вагонах Замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг (далі – послуги) і проведення розрахунків за ці послуги (п. 1.1 Договору).
Надання послуг за Договором може підтверджуватись одним з таких документів: накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами, відомістю плати за подавання / забирання вагонів та маневрову роботу, іншими документами (п.1.4 Договору).
Згідно п.1.9 Договору Перевізник, за результатом розгляду заяви (акцепту), направляє Замовнику у власній інформаційній системі Перевізника повідомлення з накладенням КЕП: або про мотивоване повернення без розгляду заяви (акцепту) із зазначенням причин для такого повернення; або про дату укладення договору, присвоєння Замовнику коду Замовника як платника, коду вантажовідправника/вантажоодержувача. Код платника є номером договору із Замовником. 
Договір є укладеним з дня надання Замовнику Перевізником Інформаційного повідомлення про укладення Договору, але не раніше дня введення його в дію відповідно до пункту 12.1 Договору (пункт 1.10 Договору).
Пунктом 2.1. Договору визначено обов`язки Замовника: 
- сплачувати послуги Перевізника та інші платежі, належні Перевізнику за Договором з сум внесеної переплати за кодом платежу.
Самостійно визначати розмір попередньої оплати та періодичність винесення на підставі діючих тарифів та умов Договору, при цьому зобов`язаний враховувати обсяг запланованих перевезень, вагонообіг, строк перебування вагону за межами України та інших послуг Перевізника (п.п. 2.1.4. Договору);
- у строки, встановлені розд. 4 Договору, підписувати акти звіряння розрахунків, зведені відомості.
Підписувати не пізніше двох робочих днів від дня надання послуг накопичувальні картки зборів за роботи (послуги) та штрафів, пов`язаних з перевезенням вантажів (вантажобагажу) форми ФДУ-92, відомості плати за користування вагонами форми ГУ-46,відомості плати за користування контейнерами форми ГУ-46к, відомості плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу форми ГУ-46а. А у випадку оформлення вказаних вище документів в паперовій формі на вимогу Замовника підписувати та на давати Перевізнику не пізніше двох робочих днів від дня надання такої його вимоги (п.п. 2.1.7. Договору). 
Розрахунки за Договором здійснюються через філію "Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень" АТ "Укрзалізниця" (п. 4.1. Договору). 
Договір діє з дня укладання, але не раніше дати введення в дію, що визначається Перевізником в повідомленні про оприлюднення Договору здійсненого на веб-сайті http://uz.cargo.com / та діє до його припинення. Дата введення в дію не може бути раніше 30 днів з дня оприлюднення Договору. На звернення Замовника умови Договору застосовуються до відносин з Замовником, які виникли між сторонами до його укладання та введення в дію (п. 12.1. Договору). 
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 07.08.2024 у справі №904/2521/24, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 30.01.2025, позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача плату за користування вагонами в розмірі 4.575,00 грн, збір за повідомлення в розмірі 326,88 грн, збір за зберігання вантажу в розмірі 3.453,36 грн, збір за маневрову роботу в розмірі 3.608,88 грн, збір за зважування вантажу в сумі 463,80 грн, 3.028,00 витрат зі сплати судового збору.
Рішенням встановлено, що затримка вагону на станції Подільськ, а також всі витрати що були понесені залізницею, сталися з вини відповідача. 
Позивачем здійснені нарахування: плати за користування вагонами у розмірі 4575,00грн., здійснений на підставі п.п 3.4.2 п. 3.4 Договору про надання послуг (в редакції від 01.09.2023); збору за повідомлення у розмірі 326,88грн. розраховано відповідно до таблиці 3 п.10 розділу III Тарифного керівництва № 1, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 № 317 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за №340/16356; збору за зберігання за 1 вагон складає 3453,36грн: 4,0грн.* 5,139* 70 т.* 2доби = 2 877,80грн., де 4,0 грн. за одну тону застосовується при зберіганні вантажів у вагонах відповідно Збірника Тарифів Розділу III, п.2.1; 5,139 - коригуючий коефіцієнт відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України №441 від 22.06.2022, 70 т. - маса вантажу у вагоні; збору за маневрову роботу локомотива у розмірі 3608,88грн., здійснений відповідно до п.п. 1.8 п. 1 розділу ПІ Збірника тарифів; збору за зважування вантажу у розмірі 463,80грн., здійснений відповідно до п.п. 4.1 п. 4 розділу Ш Збірника тарифів.
В ході розгляду даної справи судами встановлено факт затримки вагонів з вини Відповідача та факт правомірного нарахування позивачем відповідачу за весь період затримки плати за користування вагонами та додаткових зборів за накопичувальною карткою ф. ФДУ-92 №27109001. 
Зі змісту винесених по справі №904/2521/24 рішень слідує, що Відповідач, не маючи належних підстав, проставив заперечення у накопичувальній картці ф. ФДУ-92 № 27109001, чим у свою чергу, унеможливив списання залізницею належних їй коштів (12 427,92 грн.) у строк, визначений Договором про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №45-00191023/2020-0001 від 01.07.2020. 
17.02.2025 платіжним дорученням № 4500010321 ПрАТ «ПІВНГЗК» було перераховано на рахунок залізниці 12 427,92 грн. плати за користування вагонами та додаткових зборів. 
Посилаючись на порушення з боку відповідача строку виконання грошового зобов`язання по Договору, позивач нарахував 3% річних в сумі 484,18 грн. та інфляційні втрати в сумі 1.825,39 грн., стягнення яких з відповідача і є предметом спору у справі.
Задовольняючи позовні вимоги позивача місцевий господарський суд виходив з їх правомірності та обгрунтованості, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
Так, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Статтею 908 ЦК України передбачено, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Згідно із ч. 5 ст. 307 ГК України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту та відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами (статутами) та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.
Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі статтею 174 ГК України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями 193, 202 ГК України та статтями 525, 526, 530 ЦК України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 ГК України, статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Частиною 1 ст. 530 ЦК України унормовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені ч. 4 ст.75 ГПК України, за якою обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до пункту 4 Правил користування вагонами і контейнерами відомості плати за користування вагонами, контейнерами складаються на вагони, контейнери, що подаються під навантаження та вивантаження, є документами обліку часу перебування вагонів, контейнерів у пунктах навантаження та вивантаження та на під`їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами, контейнерами.
У разі непогодження даних, зазначених у відомості, представник вантажовласника зобов`язаний підписати відомість із зауваженнями.
Згідно з пунктом 2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів облік витрачених коштів здійснюється на підставі перевізних документів, накопичувальних карток (додаток 3), відомостей плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, які можуть бути оформлені в електронному вигляді (з накладенням електронного цифрового підпису).
Усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і вантажовласника. Один примірник накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу надаються вантажовласнику.
Беручи до уваги факти, встановлені у справі № 904/2521/24, рішення, яке набрало законної сили, відповідач підписав вищевказану накопичувальну картку ф. ФУД-92 із запереченнями.
Вказане унеможливило списання залізницею плати за користування вагонами за відомостям плати за користування вагонами. При цьому, з огляду на умови пункту 2.1.7 Договору обов`язок підписати означені накопичувальні картки та відомості плати у відповідача виник після двох робочих днів від дня надання послуг, що підтверджується одним із документів передбачених п. 1.4 Договору.
Оплата послуг перевізника здійснюється шляхом списання з сум внесеної передоплати на підставі підписаних без заперечень накопичувальних карток та відомостей плати за користування вагонами. Тобто, отримання залізницею коштів поставлене в залежність від виконання відповідачем певних дій, зокрема, підписання накопичувальних карток та відомостей плати за користування вагонами без заперечень. При цьому, в силу пункту 1.4 Договору надання послуг може підтверджуватись, зокрема, накопичувальною карткою та відомістю плати за користування вагонами, які з боку відповідача повинні підписуватись не пізніше двох робочих днів від дня їх складення.
Звідси, ненадання відповідачем згоди на списання його коштів унеможливлює отримання залізницею належних їй платежів у строк, визначений Договором, а саме не пізніше двох робочих днів від дня надання послуг (складення накопичувальних карток та відомостей плати за користування вагонами). Відповідно, прострочення платежів починається після двох робочих днів від дня складення накопичувальних карток та відомостей плати за користування вагонами.
Отже, посилання апелянта на відсутність строку для оплати наданих послуг спростовується умовами укладеного між сторонами договору.
Господарським судом обґрунтовано зазначено, що у відповідача виник обов`язок внести плату за користування вагонами і збору за зберігання вантажу з моменту надання таких послуг та фіксації їх надання у відповідних документах (відомостях плати, накопичувальних картках).
Оскільки оплата за надані залізницею послуги здійснюється негайно в день підписання (оформлення) накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами, відомості плати за подавання/забирання вагонів та маневрову роботу, відповідальність за невиконання грошового зобов`язання підлягає застосуванню з дня, наступного за днем оформлення накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами, відомості плати за подавання/забирання вагонів та маневрову роботу.
За порушення строків внесення плати за користування вагонами і збору за зберігання вантажу позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні втрати.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат та 3 % річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Припис частини другої ст. 625 ЦК України застосовується судом за наявності порушення боржником будь-якого грошового зобов`язання. Грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Отже, обов`язок зі сплати 3% річних та інфляційних втрат виникає безпосередньо з Цивільного кодексу України.
Згідно з пунктом 5.1 Роз`яснень Президії Вищого господарського суду України від 29.09.2008 №04-5/225 господарським судам України "Про внесення змін та доповнень до роз`яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 N 04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею", на який посилається апелянт, господарським судам слід враховувати, що якщо платник підписує відомості плати за користування вагонами і контейнерами, накопичувальні картки тощо із запереченнями, зауваженнями чи застереженням, залізниця не має права списувати спірні суми із попередньої оплати; в такому разі спір має врегульовуватись платником безпосередньо зі станціями, які нарахували платежі, і ТехПД, що провадить розрахунки. У разі недосягнення домовленості стягнення коштів вирішується в претензійно-позовному порядку за позовом залізниці. 
Отже, оплата послуг перевізника здійснюється шляхом списання з сум внесеної передоплати на підставі підписаних без заперечень накопичувальних карток та відомостей плати за користування вагонами. Тобто отримання залізницею коштів поставлене в залежність від виконання відповідачем певних дій, зокрема, підписання ним накопичувальних карток та відомостей плати за користування вагонами без заперечень. 
Враховуючи встановлений законодавством порядок оплати спірних послуг у вигляді автоматичного списання з рахунку Відповідача, оплата за надані Позивачем послуги має бути здійснена негайно в день підписання (оформлення) відомості плати за користування вагонами, накопичувальної картки. При цьому, відповідальність за невиконання грошового зобов`язання підлягає застосуванню з дня, наступного за днем оформлення відомості плати за користування вагонами, накопичувальної картки. 
Звідси, ненадання Відповідачем згоди на списання його коштів унеможливлює отримання залізницею належних їй платежів у строк, визначений Договором, а саме не пізніше двох робочих днів від дня надання послуг (складення накопичувальних карток та відомостей плати за користування вагонами). Відповідно, прострочення платежів починається після двох робочих днів від дня складення накопичувальних карток та відомостей плати за користування вагонами. 
Аналогічну правову позицію містять постанови Центрального апеляційного господарського суду від 16.12.2024 по справі №904/2745/24, від 11.03.2025 по справі №904/2453/24, від 25.03.2025 по справі №904/2746/24, від 29.04.2025 по справі №904/2452/24, від 21.05.2025 по справі №904/2917/24, від 16.09.2025 по справі № 904/1367/25.
Апеляційний суд наголошує, що факт порушення відповідачем зобов`язання за договором встановлено рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 07.08.2024 у справі № 904/2521/24, яким підтверджено правомірність та обґрунтованість нарахування спірної плати за користування вагонами, додаткових зборів та встановлено порушення відповідача у вигляді несплати належних залізниці платежів. Оскільки рішення суду не породжує зобов`язання грошового характеру, захист порушеного права позивача жодним чином не залежить від дати винесення рішення суду та набрання ним законної сили, а права та обов`язки позивача та відповідача виникають з умов укладеного між сторонами Договору. 
Таким чином, твердження апелянта щодо виникнення обов`язку з оплати спірної суми у відповідача з дня набрання законної сили рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 07.08.2024 у справі №904/2521/24 є необгрунтованим, а заявлені позивачем вимоги про стягнення 3% та інфляційних втрат, які обґрунтовані нормою ст. 625 ЦК України, що підлягає застосуванню у разі порушення грошового зобов`язання, підлягають задоволенню у повному обсязі.
Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували поданню такого позову.
Вказане узгоджується з постановами Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 по справі № 127/15672/16-ц та від 24.04.2024 по справі № 657/1024/16-ц.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог про стягнення 3 % річних в сумі 484,18 грн. та інфляційних втрат в сумі 1.825,39 грн. в повному обсязі.
З огляду на викладене, доводи відповідача не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, у зв`язку з чим скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення зміні або скасуванню.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України та виходячи з результату розгляду апеляційної скарги, витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги слід віднести на апелянта.
З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 264, 269, 270, 275-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.06.2025р. у справі № 904/2190/25 – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.06.2025р. у справі № 904/2190/25 – залишити без змін.
Витрати з оплати судового збору, понесені у суді апеляційної інстанції, віднести на Приватне акціонерне товариство "Північний гірничо-збагачувальний комбінат".
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.Є. Чередко  

Суддя В.Ф. Мороз

Суддя  М.О. Дармін