ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

16 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/22402/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Шальєвої В.А.,
суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року (суддя Царікова О.В., повне судове рішення складено 09 грудня 2025 року) в справі № 160/22402/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - ГУ ПФУ у Київській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області) про:
визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Київській області № 045550030110 від 26 травня 2025 року в частині не зарахування їй періодів роботи до спеціального стажу, що надає право на пільгову пенсію та відмови призначити пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2;
зобов`язання ГУ ПФУ у Київській області зарахувати пільговий стаж роботи за період з 12 липня 2016 року по 27 травня 2019 року на посаді молодшої медичної сестри відділення променевої діагностики у військовій частині НОМЕР_1 - на зазначених роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2;
стягнення з ГУ ПФУ в Дніпропетровській області на її користь заборгованості по виплаті пенсії, яка утворилася з 01 лютого 2025 року за призначеною пенсією від 18 січня 2024 року.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 045550030110 від 26.05.2025 в частині не зарахування ОСОБА_1 періодів роботи до спеціального стажу, що надає право на пільгову пенсію та відмови призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2. 
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати ОСОБА_1 пільговий стаж роботи за період з 12.07.2016 р. по 27.05.2019 р. на посаді молодшої медичної сестри відділення променевої діагностики у військовій частині НОМЕР_1 - на зазначених роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач ГУ ПФУ у Київській області просить скасувати рішення, ухваливши нове про відмову у задоволенні позову.
Апелянт зазначає, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою від 19.05.2025 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. Вік позивача (на момент звернення) - 59 років, страховий стаж становить 29 років 1 місяць 29 днів, пільговий стаж за Списком № 2 становить 4 роки 5 місяців 1 день. 
За результатом розгляду заяви винесено рішення від 26.05.2025 № 045550030110 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки позивач не набула необхідного пільгового стажу відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058. 
До пільгового стажу не зараховано періоди: за довідкою від 25.04.2025 №8587 з 12.07.2016 по 27.05.2019, оскільки наказом “Про результати атестації праці для визначення прав працівників на пільгове пенсійне забезпечення, надання пільг та компенсацій” від 20.01.2015 №16 та витягом з наказу “Про поширення дії результатів атестації праці для визначення прав працівників на пільгове пенсійне забезпечення , надання пільг та компенсацій” від 03.03.2016 №104 не підтверджена атестація робочого місця молодшої медичної сестри відділення променевої діагностики. 
Крім того, зауважує, що пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення (перерахунку) пенсії, а суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати страховий стаж позивача. З урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії (здійснення перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший) та визначення підстав, за яких призначається (перераховується) пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні (перерахунку), суд не має права втручатися у дискрецію відповідача. 
Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивачу призначена пенсія за віком згідно ст. 13 пункт “б” Закону України “Про пенсійне забезпечення” по Списку №2 з 11.01.2024.
19.05.2025 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області із заявою про причини припинення пенсійної виплати з лютого 2025 року.
За принципом екстериторіальності органом призначення визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області.
За результатом розгляду заяви позивача від 19.05.2025 рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 26.05.2025 №045550030110 було відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу.
В рішенні зазначено наступне.
Пенсійний вік, визначений п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (Список №2), становить 55 років. Необхідний страховий стаж, визначений п.2 ч.2 ст.114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (Список №2), становить не менше 25 років.
Страховий стаж особи становить 29 років 01 місяць 29 днів.
Пільговий стаж роботи за Списком №2 становить 4 роки 05 місяців 01 день.
За доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди.
До пільгового стажу не зараховано періоди:
- за довідкою від 25.04.2025 №8587 з 12.07.2016 по 27.05.2019, оскільки наказом “Про результати атестації праці для визначення прав працівників на пільгове пенсійне забезпечення, надання пільг та компенсацій” від 20.01.2015 №16 та витягом з наказу “Про поширення дії результатів атестації праці для визначення прав працівників на пільгове пенсійне забезпечення, надання пільг та компенсацій” від 03.03.2016 №104 не підтверджена атестація робочого місця молодшої медичної сестри відділення променевої діагностики.
Врахувавши, що атестацію робочого місця за професією (посадою), яку займала позивач у спірний період, проведено відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 “Про поширення дії результати атестації праці для визначення прав працівників на пільгове пенсійне забезпечення, надання пільг та компенсацій”. Згідно з переліком робочих місць виробництв, робіт, професій та посад працівників, яким підтверджене право на пільгове пенсійне забезпечення по списках №1 та №2, посада "молодша медична сестра рентгенологічного відділення" відноситься по до посади за Списком №2.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції вважав, що наявні підстави для зарахування періоду роботи позивача з 12.07.2016 по 27.05.2019 до пільгового стажу за Списком №2, а рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 26.05.2025 №045550030110 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії винесене не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, та не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, тому є протиправним та підлягає скасуванню, а позов частковому задоволенню.
Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 призначена пенсія за віком на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за списком №2 з 11 січня 2024 року.
Позивачу з лютого 2025 року припинено виплату пенсії за віком на пільгових умовах.
На звернення позивача про поновлення виплати пенсії рішенням ГУ ПФУ у Київській області, яким заява позивача розглянута за принципом екстериторіальності від 26 травня 2025 року №045550030110 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу.
В рішенні, зокрема, зазначено, що пенсійний вік, визначений п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Список №2), становить 55 років, необхідний страховий стаж, визначений наведеною нормою, становить не менше 25 років.
Страховий стаж позивача становить 29 років 01 місяць 29 днів, пільговий стаж роботи за Списком №2 становить 4 роки 05 місяців 01 день.
До пільгового стажу не зараховано періоди за довідкою від 25 квітня 2025 року №8587 з 12 липня 2016 року по 27 травня 2019 року, оскільки наказом «Про результати атестації праці для визначення прав працівників на пільгове пенсійне забезпечення, надання пільг та компенсацій» від 20 січня 2015 року №16 та витягом з наказу «Про поширення дії результатів атестації праці для визначення прав працівників на пільгове пенсійне забезпечення, надання пільг та компенсацій» від 03 березня 2016 року №104 не підтверджена атестація робочого місця молодшої медичної сестри відділення променевої діагностики.
Спірним в цій справі є питання правомірності відмови у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах з підстав відсутності необхідного пільгового стажу через непроведення атестації робочого місця.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі – Закон № 1058-IV).
Частиною першою статті 114 Закону № 1058-IV встановлено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.
За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавст-вом, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному стра-хуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
За змістом частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному стра-хуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи пер-соніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяль-ності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передба-чених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Приписами статті 48 Кодексу законів про працю України та статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, (далі - Порядок №637) встановлено, що уточнюючі довідки підприємств або організацій для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Підставою незарахування спірного періоду до пільгового стажу за списком № 2 є відсутність атестації робочих місць.
Так, період роботи позивача на посаді «молодша медична сестра рентгенологічного відділення» військової частини НОМЕР_1 з 12 липня 2016 року по 27 травня 2019 року не зараховано до пільгового стажу через те, що наказом «Про результати атестації праці для визначення прав працівників на пільгове пенсійне забезпечення, надання пільг та компенсацій» від 20 січня 2015 року №16 та витягом з наказу «Про поширення дії результатів атестації праці для визначення прав працівників на пільгове пенсійне забезпечення, надання пільг та компенсацій» від 03 березня 2016 року №104 не підтверджена атестація робочого місця молодшої медичної сестри відділення променевої діагностики.
З цього питання суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Насамперед суд зазначає, що атестацію робочого місця за професією (посадою), яку займала позивач у спірний період, (молодша медична сестра рентгенологічного відділення) проведено відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про поширення дії результати атестації праці для визначення прав працівників на пільгове пенсійне забезпечення, надання пільг та компенсацій».
Згідно з переліком робочих місць виробництв, робіт, професій та посад працівників, яким підтверджене право на пільгове пенсійне забезпечення по списках №1 та №2, посада «молодша медична сестра рентгенологічного відділення» відноситься по до посади за Списком №2.
Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 442 від 01 серпня 1992 року (далі - Порядок № 442).
Пунктом 4 Порядку № 442 встановлено, що атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначаються наказом по підприємству, організації, в строки, передбачені колективним договором, але не рідше ніж один раз на п`ять років. До складу комісії включається уповноважений представник виборного органу первинної профспілкової організації, а в разі відсутності профспілкової організації - уповноважена найманими працівниками особа. 
Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації. 
Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Мінпраці від 18 листопада 2005 року № 383, (далі – Порядок № 383) передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
Згідно з пунктом 4.2 Порядку № 383 результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умов і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.
За правовою позицією, викладеної Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 520/15025/16-а, будь-які причини, з яких атестація не була проведена, не є підставою для відмови у зарахуванні стажу та відмову заявникові в наданні пенсії. Особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочою місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах. При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведения або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведения або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи.
Враховуючи приведену правову позицію Великої Палати Верховного Суду згідно з частиною п`ятою статті 242 КАС України, суд погоджує висновок суду першої інстанції про протиправність не зарахування до пільгового стажу за списком № 2 періоду роботи позивача з 12 липня 2016 року по 27 травня 2019 року.
Доводи апелянта про відсутність підстав для зарахування спірного періоду до пільгового стажу позивача через наявні перерви в атестації робочих місць спростовані приведеними вище висновками суду. 
Зважаючи на наведені вище висновки, суд доходить до висновку про обґрунтованість скасування судом першої інстанції рішень про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, а також про обраний судом першої інстанції спосіб захисту порушеного права позивача - зобов`язання зарахувати спірні періоди до пільгового стажу позивача.
Згідно зі статтею 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини вказав, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
У рішенні в справі «Рисовський проти України» (Rysovskyyv. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року (заява № 29979/04) ЄСПЛ вказав, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.
З урахуванням визначеного статтею 8 Конституції України принципу верховенства права та встановлених статтею 2 КАС України завдань суду як державної правозахисної інституції суд дійшов висновку про обґрунтованість обраного судом першої інстанції способу захисту порушеного права позивача – зобов`язання призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах. 
Частинами третьою - четвертою статті 245 КАС України установлено, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У разі якщо ухвалення рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Суд зазначає, що в розглядуваному випадку відсутні підстави вважати, що повноваження органу Пенсійного фонду у питанні зарахування спірного періоду до пільгового стажу є дискреційними, позаяк для прийняття рішення на користь позивача виконано усі умови, визначені законом, й прийняття рішення про зарахування спірного періоду до пільгового стажу за списком № 2 не передбачає право відповідача діяти на власний розсуд.
Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову вимог не оскаржено в апеляційному порядку, тому судом не надається оцінка висновку суду першої інстанції в цій частині.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Оскільки предметом позову в цій справі є дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року в справі № 160/22402/25 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року в справі № 160/22402/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 16 березня 2026 року та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Повне судове рішення складено 16 березня 2026 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва 

суддя В.Є. Чередниченко 

суддя С.М. Іванов