ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/2158/26 Головуючий в І інстанції: Майдан С.І.
Номер провадження: 22-ц/819/843/26     Доповідач: Майданік В.В.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

13 квітня 2026 року        м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Майданіка В.В.,
суддів: Воронцової Л.П., 
Склярської І.В.,
секретар Середюк О.О., 

учасники справи: 
заявник – ОСОБА_1 ;
заінтересовані особи: Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Борисенко Марини Олександрівни, яка діє від імені ОСОБА_1 , на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 02 березня 2026 року, постановлену у складі судді Майдан С.І. в м. Херсоні, дата складення повної ухвали – не зазначено, у справі за заявою адвоката Борисенко Марини Олександрівни, яка діє від імені ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення, 

В С Т А Н О В И В :

Стислий виклад заяви, оскаржуваного судового рішення та апеляційної скарги

20 лютого 2026 року адвокат Борисенко Марина Олександрівна, яка діє від імені ОСОБА_1 , звернулася через підсистему "Електронний суд" до суду із вказаною заявою, в якій просила встановити факт, що військовослужбовець ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , потрапив до полону російської федерації 18 квітня 2022 року під час проходження військової служби і виконання обов`язків військової служби із захисту Батьківщини в районі ведення бойових дій, відсічі і стримування збройної агресії з боку збройних сил російської федерації, фактично перебуваючи у складі військової частини Збройних Сил України НОМЕР_3 .

Заява обґрунтована наступним.

24 лютого 2022 року, у день початку повномасштабного вторгнення збройних сил російської федерації на територію України, ОСОБА_1 , виконуючи свій конституційний обов`язок, передбачений статтями 17 та 65 Конституції України, прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_1 , з метою захисту України від збройної агресії російської федерації. 
З ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 було направлено до селища Наддніпрянське Херсонської області, де у приміщенні середньої школи № 42 розміщувався пункт формування підрозділів територіальної оборони. Заявник був зарахований до складу Сил територіальної оборони у складі військової частини НОМЕР_3 , яка згодом була реорганізована та увійшла до складу військової частини НОМЕР_1 . 
При зарахуванні до підрозділу в обмін на військовий квиток було видано автомат Калашникова з магазином, після чого Заявник приступив до виконання обов`язків військової служби як стрілець стрілецького відділення. 
Упродовж 24 та 25 лютого 2022 року ОСОБА_1 перебував у складі відділення під командуванням командира відділення у населеному пункті Наддніпрянське. Підрозділ складався приблизно з 21 особи. 
25 лютого 2022 року, близько четвертої години ранку підрозділ вступив у бій з колоною військової техніки російської федерації, яка намагалася увійти до міста Херсона. 
Після бою командир відділення отримав наказ розосередитись по домівках та очікувати подальших команд у зв`язку з загрозою оточення підрозділу російськими військами. Після розосередження ОСОБА_1 продовжував виконувати обов`язки військової служби у складі територіальної оборони під керівництвом ОСОБА_2 , який виконував функції командира підрозділу, та ОСОБА_3 , який був керівником підрозділу територіальної оборони міста Херсона. До обов`язків Заявника входило чергування з охорони об`єктів територіальної оборони, участь у ризик-пошукових операціях серед бійців територіальної оборони, виконання волонтерської допомоги населенню, виявлення та затримання мародерів, збір та передачу розвідувальної інформації командуванню, інформування керівництва про замінування російськими військовими міської інфраструктури, зокрема Антонівського мосту. 
18 квітня 2022 року ОСОБА_1 був запрошений на зустріч бійцем територіальної оборони з позивним " ІНФОРМАЦІЯ_3 " для передачі розвідувальної інформації, яку необхідно було передати на непідконтрольну російським військовим територію України, так звану "Велику землю". 
Під час цієї зустрічі Заявник був затриманий співробітниками збройних формувань російської федерації. При обшуку у нього було вилучено автомат Калашникова, який було видано при зарахуванні до підрозділу територіальної оборони 24 лютого 2022 року. 
З цього моменту ОСОБА_1 перебував у полоні російської федерації як військовополонений до моменту звільнення 24 серпня 2025 року. 
Факт незаконного позбавлення волі підтверджується довідкою Служби Безпеки України № 34.5-3В-8063 від 22 вересня 2025 року щодо незаконного позбавлення волі ОСОБА_4 , випискою з Єдиного реєстру осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України № 06 08/28356 від 25 серпня 2025 року, а також довідкою Державного підприємства "Український національний центр розбудови миру" №09-07/28487 від 26 серпня 2025 року. 
Разом із тим, згідно з довідкою Державного підприємства "Український національний центр розбудови миру" №09-07/28487 від 26 серпня 2025 року ОСОБА_1 перебував у полоні як цивільна особа.
Після звільнення Заявник звернувся до Міністерства оборони України із заявою від 03 вересня 2025 року про встановлення факту проходження військової служби у складі підрозділу Сил територіальної оборони Збройних Сил України з 24 лютого 2022 року та потрапляння в полон в якості військовополоненого. 
За результатами проведеного комісійного службового розслідування військова частина НОМЕР_1 листом від 23 жовтня 2025 року №1364/7791 повідомила ОСОБА_1 про те, що за результатами проведеного комісійного службового розслідування факт перебування Вас в якості військовослужбовця сил Територіальної оборони серед військовослужбовців військової частини НОМЕР_3 підтверджується поясненнями опитаних свідків. Документально встановити факт перебування в якості військовослужбовця сил Територіальної оборони та перебування у полоні в якості військовополоненого встановити не представилось можливим у зв`язку з відсутністю офіційно підтверджуючих документів, так як вони були знищені під час окупації Херсонської області.
Таким чином, поясненнями опитаних свідків та копіями документів встановлено, що ОСОБА_1 фактично був зарахований до списків військової частини НОМЕР_3 як військовослужбовець з 24 лютого 2022 року, потрапив до полону 18 квітня 2022 року як військовослужбовець, а не як цивільна особа, але документально цей факт підтвердити неможливо у зв`язку зі знищенням підтверджуючих документів.
Із системного аналізу статей 293 та 315 ЦПК України випливають три обов`язкові умови для встановлення факту судом. 
Перша умова полягає в тому, що факт має юридичне значення, тобто від нього залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав особи. У вказаній справі від встановлення факту потрапляння та перебування ОСОБА_1 у полоні російської федерації з 18 квітня 2022 року як військовослужбовця безпосередньо залежить виникнення та реалізація прав Заявника, передбачених Конституцією України та спеціальними законами. Зокрема, це право на статус військовослужбовця, право на грошове забезпечення за період служби та за період перебування у полоні як військовополоненого, право на пенсійне забезпечення з урахуванням періоду служби та полону, право на статус учасника бойових дій, право на статус військовополоненого, право на соціальні пільги та гарантії, передбачені Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу", Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". 
Друга умова стосується позасудового порядку встановлення факту, який повинен бути або неможливим, коли відповідний орган об`єктивно не може підтвердити факт, або завершитися відмовою. У даній справі військова частина НОМЕР_1 прямо вказала на об`єктивну неможливість документального підтвердження факту проходження ОСОБА_1 військової служби та потрапляння в полон як військовослужбовця, зазначивши що документально встановити факт не представилось можливим у зв`язку з відсутністю офіційно підтверджуючих документів, оскільки вони були знищені під час окупації Херсонської області. Це не є відмовою у визнанні права, що породжувало б адміністративний спір, а констатацією об`єктивної неможливості через обставини непереборної сили, зокрема окупацію міста Херсона російськими військами, оточення військової частини НОМЕР_3 , знищення всієї документації військової частини НОМЕР_3 капітаном ОСОБА_5 03 березня 2022 року з метою недопущення потрапляння персональних даних військовослужбовців до рук окупантів, що підтверджено актом про знищення документації від 02 травня 2022 року № 1нт та визнано правомірним наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 02 травня 2022 року № 1. 
Третя умова полягає в відсутності спору про право, оскільки ч.4 ст.315 ЦПК України встановлює, що суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо з заяви вбачається спір про право. У справі відсутній будь-який спір, оскільки військова частина НОМЕР_1 підтвердила факт служби за результатами службового розслідування листом від 23 жовтня 2025 року №1364/7791, в якому прямо зазначено, що факт перебування Заявника в якості військовослужбовця сил Територіальної оборони серед військовослужбовців військової частини НОМЕР_3 підтверджується поясненнями опитаних свідків, жодна із заінтересованих осіб не заперечує проти встановлення факту, жодна особа не оспорює обставини справи, а також відсутній конфлікт інтересів між сторонами. 
Викладені в заяві обставини відповідають критеріям статей 293 та 315 ЦПК України для розгляду справи у порядку окремого провадження, оскільки необхідно встановити юридичний факт, від якого залежать права ОСОБА_1 , позасудовий порядок встановлення об`єктивно неможливий через знищення документації під час окупації, та відсутній спір про право між сторонами.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 02 березня 2026 року було відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі в порядку окремого провадження за вказаною заявою.

Відмовляючи на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення зазначених заявником фактів не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Суд зазначив, що у разі відмови зазначених в заяві заінтересованих осіб підтвердити позивачу факт зарахування до списків військовослужбовців та проходження військової служби на момент, коли заявник потрапив у полон, у останнього виникає право на судовий захист, що повинно реалізовуватися з врахуванням норм про судову юрисдикцію. Як вказав суд, особа, якій рішенням уповноваженого органу відмовлено у підтвердженні факту зарахування до списків військовослужбовців та проходження військової служби, вправі звернутися до суду адміністративної юрисдикції з метою оскарження такого рішення. При цьому суд послався на висновок Верховного Суду, зроблений у постанові від 02.09.2020 року по справу № 552/2742/19, а також на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 03.07.2019 року у справі № 233/2929/17.

На вказану ухвалу адвокат Борисенко Марина Олександрівна, яка діє від імені ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати й направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. При цьому послалася на порушення норм процесуального права й неправильне застосування норм матеріального права. 
Зокрема вказала, що суд першої інстанції не прийняв до уваги того, що у справі відсутній предмет оскарження в адміністративному судочинстві, адже відсутня відмова суб`єкта владних повноважень як результат реалізації дискреційних повноважень; натомість має місце констатація об`єктивної неможливості документального підтвердження факту, що не є владним рішенням у розумінні публічно-правового спору.
Також послалася на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21, відповідно до якої справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства за наявності таких умов: факт має юридичне значення; відсутній спір про право; заявник не має можливості отримати відповідний документ; законом не передбачено іншого порядку встановлення такого факту. При цьому зазначила, що у даній справі всі зазначені умови є наявними. Також, вказала, у даній справі відсутнє рішення суб`єкта владних повноважень, натомість існує необхідність первинного встановлення юридичного факту за відсутності можливості його документального підтвердження, що виключно відноситься до юрисдикції судів цивільної юрисдикції.
Також послалася на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 20 березня 2024 року у справі № 201/10689/23 з аналогічними фактичними обставинами, за яких суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність розгляду таких вимог у порядку цивільного судочинства. Обставини цієї справи є тотожними: знищення документації військової частини в умовах бойових дій, підтвердження факту служби показаннями свідків, неможливість документального оформлення та відсутність спору про право. Вказала, що у вказаній справі № 201/10689/23 Верховний Суд прямо зазначив, що встановлення юридичного факту у резолютивній частині рішення адміністративного суду не передбачено. Таким чином, направлення заявника до адміністративного суду не забезпечує ефективного способу захисту та фактично позбавляє його можливості реалізувати свої права. Фактичне спрямування заявника до юрисдикції, яка не наділена повноваженнями встановити відповідний юридичний факт, є рівнозначним відмові у доступі до правосуддя.
Також зазначила, що суд безпідставно застосував постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 233/2929/17 та постанову Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 552/2742/19 без урахування істотної відмінності фактичних обставин. У вказаних справах суди виходили з наявності ефективного позасудового механізму встановлення відповідних фактів та можливості отримання підтверджуючих документів, а також з того, що заявники або не скористалися таким механізмом, або могли оскаржити рішення уповноваженого органу. Натомість, вказала, у цій справі заявник звернувся до уповноваженого органу та вичерпав позасудовий механізм, однак отримав не відмову, а підтвердження об`єктивної неможливості документального встановлення факту. За відсутності рішення суб`єкта владних повноважень відсутній і публічно-правовий спір. Отже, зазначила, правові висновки, викладені у зазначених постановах, не підлягають застосуванню до даної справи.
Крам того, вказала, що заявник у цій справі не звертався до суду з вимогою про встановлення факту проходження військової служби або перебування в полоні як самостійного юридичного факту. Натомість предметом заяви ОСОБА_1 є встановлення конкретної події – факту потрапляння у полон 18 квітня 2022 року під час виконання обов`язків військової служби, тобто юридичного факту, з яким закон прямо пов`язує виникнення низки прав заявника.

Справу було призначено до апеляційного розгляду на 13.04.2026 року о 09:00 годині, однак учасники справи, які до суду не з`явилися й про причини неявки суд не повідомили, були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. У зв`язку з цим апеляційний суд вважає причину неявки в судове засідання вказаних осіб неповажною, вважає, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка вказаних осіб не перешкоджає розгляду справи, а тому ухвалив розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, перевіривши відповідність ухвали вимогам матеріального та процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судом

Із матеріалів справи вбачається, що 20 лютого 2026 року адвокат Борисенко Марина Олександрівна, яка діє від імені ОСОБА_1 , звернулася до суду із заявою, в якій просила встановити факт, що військовослужбовець ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , потрапив до полону російської федерації 18 квітня 2022 року під час проходження військової служби і виконання обов`язків військової служби із захисту Батьківщини в районі ведення бойових дій, відсічі і стримування збройної агресії з боку збройних сил російської федерації, фактично перебуваючи у складі військової частини Збройних Сил України НОМЕР_3 .

Метою встановлення вказаного юридичного факту представниця заявника зазначила виникнення та реалізація прав заявника, передбачених Конституцією України та спеціальними законами. Зокрема, це право на статус військовослужбовця, право на грошове забезпечення за період служби та за період перебування у полоні як військовополоненого, право на пенсійне забезпечення з урахуванням періоду служби та полону, право на статус учасника бойових дій, право на статус військовополоненого, право на соціальні пільги та гарантії, передбачені Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу", Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". 

Нормативно-правове обґрунтування та позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 ч.2 ст.293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

За змістом ч.2 ст.315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. 

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов:
– згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;
– чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку їх встановлення;
– заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;
– встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Схожі за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 10.04.2019 року у справі № 320/948/18, від 18.01.2024 року № 560/17953/21.

Отже, існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий.

Якщо факт, що має юридичне значення, підлягає встановленню в позасудовому порядку, особа має використати такий порядок.

Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку адміністративного судочинства (схожі висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 08 листопада 2019 року у справі № 161/853/19, від 18 грудня 2019 року у справі № 370/2598/16-ц, від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21).

Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито – закриває провадження у ній.

Такі ж висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 320/948/18, від 18.12.2019 року у справі № 370/2898/16.

З урахуванням наведеного можна констатувати, що існує два порядки (способи) встановлення фактів, що мають юридичне значення, – позасудовий і судовий, які за своїм змістом є взаємовиключними.

У разі оскарження до суду відмови відповідного органу в установленні юридичного факту, який підлягає встановленню у позасудовому порядку, такий спір слід розглядати в порядку адміністративного судочинства і суди насамперед перевіряють, чи відповідає оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень критеріям, визначеним ч.2 ст.2 КАС України, а відповідач в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень відповідно до ч.2 ст.77 КАС України повинен довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності.

Відповідно до ч.2 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

У справі, яка є предметом перегляду, заявник просить встановити факт того, шо військовослужбовець ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , потрапив до полону російської федерації 18 квітня 2022 року під час проходження військової служби і виконання обов`язків військової служби із захисту Батьківщини в районі ведення бойових дій, відсічі і стримування збройної агресії з боку збройних сил російської федерації, фактично перебуваючи у складі військової частини Збройних Сил України НОМЕР_3 .

Суд вправі встановлювати лише такі факти, які за своїми ознаками є юридичними фактами, тобто такими, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності певних прав.

Не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку, передбаченому законом.

Аналогічний висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постановах від 08 листопада 2019 року у справі № 161/853/19, від 18 грудня 2019 року у справі № 370/2598/16-ц. 
Частиною 2 ст.245 КАС України визначено перелік судових рішень, які уповноважений прийняти адміністративний суд у разі задоволення позову. Встановлення факту, що має юридичне значення, серед цього переліку відсутнє.

Тобто у разі вирішення справи в порядку адміністративного судочинства, встановлення факту, що має юридичне значення, має бути визначено судом у резолютивній частині судового рішення, що не передбачено КАС України.

Разом із тим, аналіз наведених цивільних процесуальних норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

До таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23). При цьому Велика Палата Верховного Суду при розгляді вказаної справи вважала за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30 січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19) та інших.

Метою встановлення юридичного факту, який є предметом заяви у цій справі, є виникнення та реалізація прав заявника, зокрема, право на статус військовослужбовця, право на грошове забезпечення за період служби та за період перебування у полоні як військовополоненого, право на пенсійне забезпечення з урахуванням періоду служби та полону, право на статус учасника бойових дій, право на статус військовополоненого, право на соціальні пільги та гарантії, передбачені Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу", Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". 

Таким чином, у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

За встановлених обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що встановлення зазначених заявником фактів не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства з підстав того, що особа, якій рішенням уповноваженого органу відмовлено у підтвердженні факту зарахування до списків військовослужбовців та проходження військової служби, вправі звернутися до суду адміністративної юрисдикції з метою оскарження такого рішення. При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України. 

Водночас суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (ч.4 ст.315 ЦПК України).

При цьому необхідно приймати до уваги, що під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права (див. постанову Верховного Суду від 20 грудня 2023 року у справі № 761/16555/23 (провадження № 61-13311св23)).

Із матеріалів справи не вбачається, що між заявником ОСОБА_1 та заінтересованими особами існує спір про право, а тому суд першої інстанції безпідставно відмовив у відкритті провадження за вказаною заявою. 

За аналогічних обставин у справі № 201/10689/23 постановою Верховного Суду від 20 березня 2024 року було скасовано ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2023 року, якою було відмовлено у відкритті провадження у справі, та постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 листопада 2023 року, якою вказану ухвалу було змінено, а справу було направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. У вказаній справі заявниця просила встановити факт загибелі її чоловіка ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_8 на території АДРЕСА_1 під час проходження військової служби і виконання обов`язків військової служби із захисту Батьківщини в районі ведення бойових дій, відсічі і стримування збройної агресії з боку збройних сил російської федерації, під час бойового зіткнення зі збройними силами російської федерації, фактично перебуваючи у складі військової частини Збройних Сил України НОМЕР_1; встановити факт неправильності в актовому записі про смерть ОСОБА_3 зазначення місця його смерті та зобов`язати відділ державної реєстрації актів цивільного стану внести відповідні зміни до актового запису про смерть ОСОБА_3. Метою встановлення вказаного юридичного факту ОСОБА_1 зазначила призначення та отримання відповідних соціальних гарантій і виплат, передбачених Законом України "Про соціальний і правових захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постановою Кабінетів Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168, за загиблого (померлого) військовослужбовця. Верховний Суд дійшов висновку, що з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що цей спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та повинен розглядатися адміністративним судом, оскільки юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

Висновки суду апеляційної інстанції

Згідно з п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 

Відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин апеляційний суд не може визнати законною і обґрунтованою оскаржувану ухвалу, що відповідно до п.6 ч.1 ст.374 та п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України є підставою для її скасування з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. Відповідно апеляційна скарга підлягає задоволенню. 
Керуючись ст.ст.367, п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.379, 382 ЦПК України, суд 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Борисенко Марини Олександрівни, яка діє від імені ОСОБА_1 , задовольнити.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 02 березня 2026 року скасувати й направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови – 13 квітня 2026 року. 

Головуючий    _ _ _ _ _ _ _ _ _ _     В.В. Майданік

Судді:     _ _ _ _ _ _ _ _ _ _   Л.П. Воронцова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _    І.В. Склярська