Справа № 168/21/26
Провадження № 3/168/109/26
П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року суддя Старовижівського районного суду Волинської області Хаврона О.Й., розглянувши справу про адміністративне правопорушення щодо
ОСОБА_1 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , 
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.184 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Згідно з протоколом від 04.12.2026 серії ВАД № 434955 ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не створює належних умов для їх життя, навчання, виховання в будинку постійно брудно, антисанітарія, у зв`язку з тим, що у приміщенні проживають тварини, за якими належно не доглядають, розкиданий брудний одяг, брудна постільна білизна, стійкий неприємний запах по будинку, що загрожувало життю та здоров`ю малолітніх, в результаті чого дітей 25.11.2025 року було поміщено в притулок для дітей м. Рожище, чим матір ОСОБА_1 порушила ст. 150 СК України, ст. 8, 12 ЗУ «Про охорону дитинства».
Такі дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.1 ст.184 КУпАП.
Постановою судді від 20.01.2026 матеріали справи про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, повернуті Ковельському районному управлінню поліції ГУНП у Волинській області для доопрацювання та належного оформлення.
11.02.2026 протокол про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, повторно надійшов на розгляд суду. 
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, приходжу до висновку, що відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП, а провадження в справі необхідно закрити на підставі п.1 ст.247 КпАП України з огляду на такі обставини. 
Ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Згідно зі статтею 7 Кодексу ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Особа вважається невинуватою до тих пір, поки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (стаття 62 Конституції України).
Відповідно до рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до відповідальності ґрунтується на конституційних принципах та правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.
За змістом ст.245 КпАП України, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст.251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За правилами ст.280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Так, відповідальність за ч.1 ст.184 КУпАП настає у разі ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.
Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, проявляється саме у невиконанні батьками або особами, які їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей, а саме: залишення впродовж тривалого строку потерпілого без будь-якого нагляду; ухилення від виховання дітей (у т. ч. незабезпечення відвідування ними школи, контролю за дозвіллям); незабезпечення потерпілим безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці; невжиття заходів щодо їх лікування; безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності; штучне створення незадовільних побутових умов тощо.
Ухилення від виконання батьківських обов`язків може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання та навчання неповнолітніх дітей.
Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки батьків або осіб, які їх замінюють щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.
У протоколі ставить в вину ОСОБА_1 порушення положень ст. 8, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 150 СК України. 
Так, відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Також, відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Згідно ст.150 СК України, визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, зокрема, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.
У частині 2 пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 визначено, що означає «не піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя»: незабезпечення необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складник виховання; не спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявлення інтересу до її внутрішнього світу; не створення умов для здобуття нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Отже ухиленням від виконання батьківських обов`язків не вважається будь-яка дія, а лише невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством, і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.
Згідно з протоколом від 04.12.2025 ОСОБА_1 ставиться в вину те, що вона ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо своїх неповнолітніх дітей, а саме: не створює належних умов для їх життя, навчання, виховання, в будинку постійно брудно, антисанітарія, в результаті чого дітей 25.11.2025 року було поміщено в притулок для дітей м. Рожище.
Водночас на обґрунтування причин поміщення дітей в притулок в матеріалах справи є інші дані. 
Так, з згідно з листом 26.11.2025 завідувач Волинського обласного притулку для дітей повідомив, що неповнолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебувають в притулку з 25.11.2025, причиною направлення дітей вказано іншу причину, а саме: самовільне залишення дітьми сім`ї. Зі слів дітей встановлено, що вони не перебували вдома протягом одного дня, пішли гуляти. 
Згідно з рапортом помічника чергового Ковельського РУП від 29.11.2025 р. матеріали для вирішення питання про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.184 КУпАП надійшли до поліції з Волинського обласного притулку. 
Доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 не здійснює належних умов для навчання та виховання своїх дітей не надано. У даному протоколі про адміністративне правопорушення не вказано, в чому конкретно полягає ухилення останньої від виконання нею обов`язків щодо забезпечення необхідних умов навчання та виховання дітей, в яких її діях в цій частині вбачаються ознаки правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, та яке конкретне порушення обов`язку здійснення належних умов навчання та виховання, мало місце.
У протоколі вказано про неналежні санітарні умови поживання дітей. Протокол про адміністративне правопорушення складено 04.12.2025 р., акт обстеження, доданий до протоколу після доопрацювання, – складений 25.11.2025 р., відмова ОСОБА_1 від ознайомлення з ним, не завірена і не застережена належним чином. Водночас, у письмових поясненнях до протоколу від 04.12.2025 ОСОБА_1 заперечила вказані в акті і в протоколі обставини і вказала, що на момент складення пояснень діти поміщені в притулок, в будинку прибрано, були випадки раніше, коли в будинку було трохи брудно. 
Таким чином, у матеріалах справи та в протоколі містяться розбіжності, які не усунуті органом, що склав протокол.
Також у протоколі не вказано дату та годину (час) вчинення правопорушення, лише міститься посилання на те, що внаслідок неналежних умов проживання дітей поміщено в притулок 25.11.2025 р.
На усунення недоліків протоколу суду надано рапорт від 30.01.2026, де працівник поліції зазначає, що в протоколі вказано дату вчинення порушення - 25.11.2025 р, а саме дата, коли дітей виявлено за місцем проживання – АДРЕСА_1 , в будинку виявлено неналежні умови проживання, у зв`язку з чим дітей поміщено за рішенням Старовижівської селищної ради в притулок. 
Вказаний рапорт не свідчить про належного усунення недоліків протоколу щодо зазначення дати вчинення правопорушення. Дата вчинення правопорушення не вказана. Окрім того, встановлено, що за недотримання належних умов проживання дітей щодо ОСОБА_1 вже було складено протокол 17.11.2025 р. за ст. 184 КУпАП. 
За наявності таких розбіжностей щодо об`єктивної сторони адміністративного правопорушення суд не може зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.
В силу статті 283 КУпАП формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення його, мотивів і форми вини.
Протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не містить чіткого формулювання суті правопорушення.
Суд не має права самостійно редагувати обвинувачення (у справах про адміністративне правопорушення зміст обвинувачення викладається у протоколі).
Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь
За таких обставин, суд дійшов висновку, що провадження у справі слід закрити на підставі статті 247 ч.1 п.1 КУпАП.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 184, 247, 283, 284 КУпАП, 

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст.184 КУпАП закрити на підставі ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Волинського апеляційного суду через Старовижівський районний суд Волинської області.

Суддя	  	О.  Й.  Хаврона