КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2026 року 
м. Київ
єдиний унікальний номер судової справи 754/4264/25
номер провадження № 22-ц/824/4209/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді	Лапчевської О.Ф.,	
суддів	Березовенко Р.В., Мостової Г.І.,	
за участю секретаря судового засідання	 Єфіменко І.О.,	
учасники справи: представник відповідача ОСОБА_6,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 
на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2025 року /суддя Грегуль О.В./
та на додаткове рішення Деснянського районного суду міста Києва 10 жовтня 2025 року /суддя Грегуль О.В./
у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачем подано позов у якому, посилаючись на поширення відносно нього недостовірної інформації, позивач просив визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права, принижує честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_3 поширену у лютому 2024 ОСОБА_1 у позовній заяві, поданій до суду м. Дубай першої інстанції інформацію, а саме: «Відповідач погано ставиться до підопічного ОСОБА_4 та заявника, ображаючи їх криками, образами та неповагою, а також нападаючи на позивача. Відповідач страждає хронічними нервовими захворюваннями та приймає медичні процедури, які впливають на його поведінку, а наслідки цих процедур змушують відповідача спілкуватися з позивачем та його сином ОСОБА_4 в надмірно нервовій манері. Відповідач декілька разів жорстоко побив позивачку, спричинив їй тілесні ушкодження. Відповідач постійно кричить на позивача та дитину ОСОБА_4 , змушуючи їх відчувати страх та жах. Крім того у відповідача є незаконні стосунки з багатьма жінками поза межами подружнього життя»; стягнути з відповідачки 1500000 грн. - відшкодування моральної шкоди.
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права, принижує честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_3 поширену у лютому 2024 р. ОСОБА_1 у позовній заяві, поданій до суду м. Дубай першої інстанції інформацію, а саме «Відповідач погано ставиться до підопічного ОСОБА_4 та заявника, ображаючи їх криками, образами та неповагою, а також нападаючи на позивача. Відповідач страждає хронічними нервовими захворюваннями та приймає медичні процедури, які впливають на його поведінку, а наслідки цих процедур змушують відповідача спілкуватися з позивачем та його сином ОСОБА_4 в надмірно нервовій манері. Відповідач декілька разів жорстоко побив позивачку, спричинив їй тілесні ушкодження. Відповідач постійно кричить на позивача та дитину ОСОБА_4 , змушуючи їх відчувати страх та жах. Крім того у відповідача є незаконні стосунки з багатьма жінками поза межами подружнього життя».
Стягнуто з відповідача ( ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстрація: АДРЕСА_1 , приватний будинок) на користь позивача ( ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстрація: АДРЕСА_1 , приватний будинок) 100000 грн. - відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з відповідача ( ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстрація: АДРЕСА_1 , приватний будинок) дохід держави 1211,20 грн. - судового збору та 1009,33 грн. - судового збору.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. /т. 2 а.с. 148-158/
Додатковим рішенням Деснянського районного суду міста Києва 10 жовтня 2025 року задоволено частково заяву про ухвалення додаткового рішення. Стягнуто з відповідача ( ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстрація: АДРЕСА_1 , приватний будинок) на користь позивача ( ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстрація: АДРЕСА_1 , приватний будинок) 42666,67 грн. - правничої допомоги.
Не погоджуючись з вказаними рішеннями, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила рішення та додаткове рішення скасувати, відмовивши у вимогах позову і заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.
На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалась на незаконність та необґрунтованість оскаржуваних судових рішень. Зокрема, апелянт вважає, що суд першої інстанції не повно з`ясував обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, неправильно застосував норми матеріального права, а саме послався на законодавчі акти та правові позиції, що містять посилання на норми, які втратили чинність (зокрема, частину третю статті 277 ЦК України в попередній редакції, Закон України «Про інформацію», Закон України «Про телебачення і радіомовлення» тощо).
Апелянт вказує, що суд не надав належної оцінки доказам, поданим відповідачкою, зокрема, психологічному звіту, скріншотам переписок, аудіо- та відеозаписам, матеріалам з поліції м. Дубай, які підтверджують достовірність викладених нею відомостей, та необґрунтовано прийняв до уваги докази позивача, подані з порушенням процесуальних строків та без належного засвідчення. Крім того, апелянт наголошує, що обраний позивачем спосіб захисту - визнання інформації недостовірною та стягнення моральної шкоди є неефективним і неналежним, оскільки спірна інформація була викладена відповідачкою у позовній заяві до суду іноземної держави в межах захисту своїх сімейних прав і не підлягає спростуванню в порядку статті 277 ЦК України відповідно до пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009.
Також апелянт вказує на порушення судом першої інстанції правил предметної та територіальної юрисдикції у зв`язку з наявністю іноземного елемента та розгляду аналогічного спору між тими самими сторонами в суді м. Дубай, неналежність і недопустимість доказів, поданих позивачем, а також на те, що додаткове рішення про стягнення витрат на правничу допомогу ухвалено з порушенням вимог статей 137, 141 ЦПК України.
Представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу заперечила проти її задоволення в повному обсязі та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Щодо тверджень апелянта про застосування судом законодавства, що втратило чинність, представник позивача зазначив, що суд першої інстанції не застосовував нечинні норми, а лише врахував правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 07.12.2021 у справі № 905/902/20. Спростовуючи доводи апелянта щодо неналежної оцінки доказів, представник позивача вказує, що суд першої інстанції дав належну оцінку долученим публікаціям на сайтах «Рупор» та «Багнет». Апелянт не спростував того, що спірна інформація стала відома широкому колу осіб, у тому числі друзям і родичам сторін. Відповідь редакції сайту «Багнет» про анонімне джерело не спростовує факту поширення інформації. Посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 01.06.2022 є безпідставним, оскільки та справа стосувалася спростування інформації в мережі Інтернет, тоді як у даній справі предметом позову є спростування інформації, викладеної безпосередньо у позовній заяві до суду.
Щодо тверджень апелянта про неможливість спростування інформації, викладеної у позовній заяві до суду м. Дубай, представник позивача наголошує, що пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 стосується процесуальних документів, адресованих судам України. Він не поширюється на процесуальні документи іноземних судів. Тому даний позов підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Стосовно звіту психолога зазначає, що цей документ складений на замовлення матері дитини, у середовищі, яке повністю контролює відповідачка. До звіту не долучено доказів кваліфікації психолога, звернення до клініки та повноважень психолога. Звіт містить загальну інформацію про емоційний стан дитини і не підтверджує факту неправомірної поведінки позивача. 
Щодо скріншотів переписок, аудіо- та відеозаписів, поданих відповідачкою, представник позивача вказувала, що ці докази є неналежними та недопустимими. Вони не містять технічних даних про джерело, автора, дату, час та цілісність записів, легко піддаються редагуванню. Відповідно до частини третьої статті 100 ЦПК України електронні докази повинні подаватися в оригіналі або в електронній копії з кваліфікованим електронним підписом. Заперечувала наявність з боку позивача психологічного чи фізичного насильства щодо дитини або відповідачки. Відповідачкою не надано жодного остаточного судового рішення чи акта компетентних органів, які б встановлювали таку вину. Скріншоти з застосунку поліції м. Дубай та смс-повідомлення не підтверджують наявність кримінальної справи, оскільки є лише повідомленнями, а не офіційними документами.
Також відповідачкою не надано жодних належних доказів на підтвердження розгляду аналогічного спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав в іноземному суді. Розгляд справи про розірвання шлюбу в ОАЕ не є тотожним даному спору. 
Щодо доводів про обрання позивачем неефективного способу захисту представник позивача наголошує, що вибір способу захисту є виключним правом позивача (статті 15, 16 ЦК України, статті 5 ЦПК України). 
Щодо додаткового рішення представник позивача зазначає, що витрати на правничу допомогу підтверджені договором, актом, детальним описом робіт і є співмірними складності справи. Відповідачка була належним чином повідомлена, а попередній розрахунок витрат був наведений у позовній заяві.
Представник позивача в судове засідання не з`явилась, про час та дату судового розгляду повідомлена належним чином, звернулась з клопотанням про відкладення розгляду справи у зв`язку з участю у слідчих діях, підтверджуючих документів не надала, свої заперечення висловила у відзиві, об`єктивних підстав щодо неможливості розгляду за її відсутності не вказала, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за її відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
Також відхилено судом апеляційної інстанції клопотання представника апелянта ОСОБА_6 щодо долучення копії рішення суду м. Дубай від 28.01.2026 р., оскільки у сторони відсутній оригінал рішення, вказаний документи не був предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідачки, який з`явився у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню з відмовою у задоволенні позову, на підставі наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 23.02.2002 року, мають спільного неповнолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
У лютому 2024 року ОСОБА_1 подала до суду м. Дубай (ОАЕ) позовну заяву про розірвання шлюбу та встановлення опіки, в якій виклала щодо ОСОБА_3 спірну інформацію. 
Рішенням суду м. Дубай від 27.02.2025 шлюб між сторонами розірвано. 
Постановляючи оскаржене судове рішення, суд першої інстанції керувався статтею 270 ЦК України про особисті немайнові права фізичної особи; статтею 271 ЦК України, яка визначає зміст особистого немайнового права як можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері приватного життя; статтею 275 ЦК України про право на захист особистого немайнового права від протиправних посягань іншими особами; статтею 276 ЦК України, відповідно до якої орган або особа, що порушила особисте немайнове право, зобов`язані негайно поновити його, а в разі невиконання цього обов`язку суд може постановити рішення про поновлення права та відшкодування моральної шкоди; статтею 277 ЦК України, яка надає фізичній особі, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, право на спростування такої інформації; статтею 280 ЦК України про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням особистих немайнових прав; а також пунктами 15, 17-22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», якими роз`яснено юридичний склад правопорушення, межі застосування презумпції добропорядності, відмінність між фактичними твердженнями та оціночними судженнями, особливості захисту прав публічних осіб та порядок розгляду вимог про спростування інформації, викладеної в процесуальних документах.
Судом першої інстанції зроблено висновок про те, що поширена відповідачкою у позовній заяві до суду м. Дубай інформація є недостовірною, стосується позивача, порушує його особисті немайнові права, принижує честь, гідність і ділову репутацію, а також спричинила позивачу моральні страждання. Суд вважав доведеним факт поширення інформації, її негативний характер та недостовірність, з огляду на презумпцію добропорядності, а також наявність причинно-наслідкового зв`язку між поширенням інформації та заподіяною моральною шкодою. З урахуванням ступеня вини відповідачки, тривалості страждань та негативних наслідків для позивача суд визнав достатнім стягнути на його користь 100 000 грн відшкодування моральної шкоди. Додатковим рішенням суд стягнув з відповідачки витрати на правничу допомогу пропорційно до задоволеної частини позову.
Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.
Згідно з частиною першою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
У статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Відповідно до статті 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Статтею 201 ЦК України передбачено, що, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, а статтями 297, 299 ЦК України передбачено право на повагу до гідності та честі, а також право на недоторканість ділової репутації.
Згідно з частинами першою, четвертою, шостою та сьомою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Так, за змістом позовних вимог, захист прав позивача полягає у визнанні недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права, принижує честь, гідність і ділову репутацію позивача інформації, поширеної ОСОБА_1 у позовній заяві про розірвання шлюбу, поданій до суду м. Дубай. Вказана інформація зазначена в обґрунтування позову. Єдиним органом якому була адресована спірна інформація є компетентний суд м. Дубай.
Рішенням суду м. Дубай від 27.02.2025 шлюб між сторонами розірвано. 
ОСОБА_3 була подана апеляційна заява до Апеляційного суду м. Дубай (Апеляція №2025 за 2025 рік) проти ОСОБА_5 . ОСОБА_3 зазначає в апеляційній заяві про те, що аргументи ОСОБА_1 , подані нею у позовній заяві про розлучення до Суду першої інстанції м. Дубай є необґрунтованими, не погоджується із сформульованими ОСОБА_1 підставами розлучення.
Отже, зазначене обґрунтування і підстави розлучення переглядаються апеляційним судом м. Дубай.
Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред`явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом.
Звернення особи до суду з позовною заявою, в якій викладаються обставини, що обґрунтовують її вимоги, не може розглядатися як поширення інформації у розумінні статті 277 ЦК України. Така дія є реалізацією конституційного права на судовий захист (стаття 55 Конституції України) та права на доступ до правосуддя, в тому числі в іноземному суді з метою захисту сімейних прав - розірвання шлюбу.
У даній справі спірна інформація була викладена ОСОБА_1 виключно в позовній заяві до суду м. Дубай як обґрунтування позовних вимог про розірвання шлюбу. Вона була адресована виключно компетентному суду як органу, уповноваженому розглянути спір по суті. Суд першої інстанції не врахував, що таке звернення до суду є формою реалізації права на судовий захист, а не поширенням інформації серед невизначеного кола осіб. Крім того, спірна інформація продовжує бути предметом розгляду в апеляційному суді м. Дубай, що підтверджує її процесуальний характер.
Таким чином, оскільки спірна інформація не була поширена поза межами судового процесу в порядку, передбаченому статтею 277 ЦК України, позовні вимоги про визнання її недостовірною та відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають.
Додаткове рішення Деснянського районного суду міста Києва 10 жовтня 2025 року щодо розподілу судових витрат скасовується як похідне, у зв`язку зі скасуванням рішення по суті спору та відмовою у позовних вимогах.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача.
Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, - 

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2025 року та на додаткове рішення Деснянського районного суду міста Києва 10 жовтня 2025 року - задовольнити.
Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2025 року - скасувати.
Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, - залишити без задоволення.
Додаткове рішення Деснянського районного суду міста Києва 10 жовтня 2025 року - скасувати, відмовивши ОСОБА_3 у стягненні витрат на правову допомогу.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції розподілити наступним чином:
Стягнути з ОСОБА_3 /РНОКПП НОМЕР_2 / на користь ОСОБА_1 / РНОКПП НОМЕР_1 / 3370, 75 грн.
Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.
Повний текст постанови складено 07.04.2026 року.

Головуючий: Судді: