РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

Справа № 285/4584/25
провадження у справі №2/0285/284/26
18 березня 2026 року       м. Звягель

Звягельський міськрайонний суд Житомирської області
у складі судді Помогаєва А.В.,
при секретарі судового засідання Ковальчук М.В.,
розглянувши цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
УСТАНОВИВ:
Представник ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі – ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у загальному розмірі 99904,41 грн, що складається з наступного:
- за Кредитним договором № 6425379537 від 27.04.2021 в розмірі 40210,85 грн,
- за Кредитним договором №Е07.00301.008430227 від 30.07.2021 в сумі 59693,56 грн,
В обґрунтування позову зазначив, що 27.04.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі - ТОВ «ФК«ЦФР») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №6425379537, але в порушення умов договору відповідач кошти не повернула.
На підставі Договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016, укладеного між ТОВ «ФК«ЦФР» та АТ «ТАСКОМБАНК» первісний кредитор передав права вимоги за кредитними договорами.
04.04.2024 між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №НІ/11/17-Ф, відповідно до якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права вимоги до ОСОБА_1 . Сума заборгованості відповідача складає 40210,85 грн, з яких:
- 22522,99 грн - сума заборгованості по основному боргу;
- 4024,66 грн - сума заборгованості по процентам;
- 13663,2 грн - сума заборгованості по комісії.
Крім того, 30.07.2021 між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № №Е07.00301.008430227.
07.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №07072023, відповідно до якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права вимоги до ОСОБА_1 .
Відповідно до Реєстру боржників №1 до Договору факторингу №07072023 від 07.07.2023 сума заборгованості відповідача складає 59693,56 грн, з яких:
- 32021,45 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу;
- 5,44 грн - сума заборгованості по процентам;
- 27666,67 грн - сума заборгованості за комісіями.
Оскільки відповідач не погашає заборгованість у добровільному порядку, відбулося звернення до суду з даним позовом. 
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність. 
Відповідач у судове засідання не з`явилась. Враховуючи те, що про час і місце судового розгляду вона повідомлялась вчасно та належним чином, однак про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала, заяв про відкладення розгляду справи від неї не надходило, суд вважає за можливе, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. 
Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За змістом ст. 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 
Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом установлено, що 27.04.2021 між ТОВ «ФК«ЦФР» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №6425379537.
Позивач посилається на те, що між ТОВ «ФК«ЦФР» та АТ «ТАСКОМБАНК» укладено Договір про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016, за яким право вимоги до Гопанчук за кредитним договором перейшло до АТ «ТАСКОМБАНК».
04.04.2024 між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №НІ/11/17-Ф, відповідно до якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права вимоги до ОСОБА_1 .
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно із ч.1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 513 ЦК України).
Перевіривши надані позивачем докази, суд дійшов висновку про недоведеність факту набуття ТОВ «ФК «ЄАПБ» прав вимоги до відповідача за кредитним договором №6425379537.
З позовної заяви вбачається, що Договір про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 між первинним кредитором ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та АТ «ТАСКОМБАНК» укладено 07.10.2016. Позивачем у даній справі суду не надано тексту зазначеного Договору.
Крім того, суд зазначає, що на момент укладання договору про відступлення права вимоги (07.10.2016) не існувало заборгованості за кредитним договором, який було укладено 27.04.2021. Отже, така заборгованість не могла бути предметом договору факторингу та перейти до іншого кредитора.
У свою чергу АТ «ТАСКОМБАНК» не могло передати ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги, яке не перейшло від первинного кредитора.
Позивачем також не надано належних доказів на підтвердження факту отримання відповідачем коштів від первинного кредитора за вищезазначеним договором. Клопотань про забезпечення доказів також не заявлено.
Згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
Необхідність дослідження саме первинних документів у справах щодо стягнення кредитної заборгованості визнана у постанові Верховного Суду від 30.01.2018 у справі №161/16891/15-ц.
Правова позиція щодо первинних документів викладена в постанові Верховного Суду України від 14.06.2018 по справі №364/737/17, де зазначено, що розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані у позовній заяві.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Позивачем не доведено та судом не встановлено факту порушення його прав відповідачем за Кредитним договором № 6425379537 від 27.04.2021. У зв`язку з відсутністю необхідних доказів, суд позбавлений можливості переконатись у законності права вимоги позивача до відповідача, що є підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині.

Судом установлено, що 30.07.2021 між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №Е07.00301.008430227.
07.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №07072023, згідно умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права вимоги до ОСОБА_1 .
Відповідно до Реєстру боржників №1 до Договору факторингу №07072023 від 07.07.2023 сума заборгованості відповідача складає 59693,56 грн, з яких:
- 32021,45 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу;
- 5,44 грн - сума заборгованості по процентам;
- 27666,67 грн - сума заборгованості за комісіями.
Дослідивши правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем, суд визнає обґрунтованими вимоги позивача в частині стягнення заборгованості в сумі 32026,89 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 32021,45 грн та заборгованості за відсотками у розмірі 5,44 грн.
У задоволенні позовних вимог у частині стягнення комісії в сумі 27666,67 грн суд відмовляє, з наступних підстав.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту.
Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Як встановлено ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК Україниє обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок фінансової установи за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь фінансової установи. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самої фінансової установи та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії фінансової установи не є послугами, що об`єктивно надаються позичальнику.
Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2019 року в справі №524/5152/15.
За таких обставин, умови кредитного договору щодо встановлення плати за послуги з надання кредиту і відповідно сплати позичальником на користь кредитодавця комісії за надання кредиту є нікчемними з моменту укладення договору, а відтак відсутні підстави визнати ОСОБА_1 боржником за цими платежами, що свідчить про безпідставність заявлених у цій частині вимог, які не підлягають задоволенню.
У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, згідно ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача відшкодування витрат зі сплати судового збору пропорційно частині задоволених вимог - у сумі 970,70 грн.
Керуючись ст. ст. 3, 12, 223, 258, 259, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (код ЄДРПОУ 35625014) заборгованість за Кредитним договором №Е07.00301.008430227 від 30.07.2021 в сумі 32026 гривень 89 копійок.
Відмовити у задоволенні позовних вимог у частині стягнення заборгованості за договором № 6425379537 від 27.04.2021.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (код ЄДРПОУ 35625014) відшкодування витрат по сплаті судового збору в сумі 970 гривень 70 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя   А.В. Помогаєв