Справа № 464/2906/25 Головуючий у 1 інстанції: Жила В.С. 
Провадження № 33/811/282/26 Доповідач: Белена А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі:

судді – Белени А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП за апеляційною скаргою захисника – адвоката Мазура В.В. на постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 02 грудня 2025 року,

в с т а н о в и в :

Постановою судді судді Сихівського районного суду м. Львова від 02 грудня 2025 року,
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. 
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 605 грн 60 коп. судового збору. 
Згідно з постановою судді ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він 28.04.2025 о 03:52 год. на просп. Ч. Калини, 27 у м. Львові, керував транспортним засобом марки «Volkswagen Polo», н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager Alkotest 6820 arhe 0212, що підтверджується тестом 2667, результат огляду становить 1,33‰, чим порушив п. 2.9.а Правил дорожнього руху., тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП.
Не погоджуючись з постановою судді, захисник-адвокат Мазур В.В. подав апеляційну скаргу, у якій просить постанову суду щодо нього скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.
В обґрунтування апеляційних вимог захисник покликається на те, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, порушив ПДР, що викликало необхідність зупинити керований ним автомобіль, перебував у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння.
Звертає увагу, що за результатами розгляду адміністративної справи №453/718/25 за позовом ОСОБА_1 до ГУ НП у Львівській області, рішенням Сколівського районного суду від 03.06.2025 задоволено позовну заяву та скасовано постанову серії ЕНА №4599582 від 28.04.2025 з підстав відсутності доказів порушення ОСОБА_1 вимоги підпункту «г» пункту 8.4 Правил дорожнього руху. Тобто, на думку апелянта, факт керування ОСОБА_1 автомобілем і факт порушення ним ПДР, що стало підставою для зупинки автомобіля не знайшли свого підтвердження в суді.
А відтак вважає, що зазначені у протоколі обставини щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння не доведені жодними доказами. Вказує при цьому, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовними та беззаперечним доказом.
Зазначає також, що наведені в рапорті поліцейського доводи, в частині керування ОСОБА_1 автомобілем та порушення ним ПДР, не підтверджені жодними доказами, а сам рапорт поліцейського без резолюції керівника, не має статусу офіційного документа, ставить під сумнів його достовірність.
Стверджує, що поліцейськими не дотримано процедури огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння.
Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, ОСОБА_1 та його захисник – адвокат Мазур В.В. у судове засідання не прибули. про поважні причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення справи не подали. 
Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, яка ратифікована Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адмінправопорушення, у якій вона є стороною.
Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992).
Зважаючи на практику Європейського суду з прав людини та з огляду на положення Конвенції щодо обов`язку сторони цікавитися рухом справи, розгляд апеляційної без участі правопорушника та його захисника не є порушенням права особи на доступ до правосуддя.
З огляду на вимоги ч. 6 ст. 294 КУпАП, враховуючи відсутність клопотання про відкладення судового засідання, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, апеляційний суд вважає за можливе провести апеляційний розгляд у відсутності учасників, що не з`явилися.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 313806 від 28.04.2025 (а.с. 1), ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Volkswagen Polo», н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager Alkotest 6820 arhe 0212, що підтверджується тестом 2667, результат огляду становить 1,33‰,,чим порушив п.2.9(а) Правил дорожнього руху.
Викладені в протоколі обставини підтверджуються даними акта огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 4), огляд ОСОБА_1 проводився у зв`язку із виявленими ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, порушення координації рухів, порушення мови. Проба проведеного за допомогою приладу «Drager» огляду показала позитивний результат 1,33 ‰, що також стверджується роздруківкою приладу (а.с.2). ОСОБА_1 з результатами огляду погодився, про що розписався у відповідній графі акта огляду.
Також з наявного у матеріалах справи відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 працівники поліції запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 пройшов огляд на місці зупинки транспортного засобу, за результатами якого встановлено, що останній перебуває у стані алкогольного сп`яніння, результат 1,33 ‰. Після проходження огляду ОСОБА_1 жодних заперечень не висловлював, підписав акт огляду та роздруківку приладу «Драгер». Окрім цього, всупереч твердженням апелянта, ОСОБА_1 не заперечував факт керування транспортним засобом.
Не заслуговують на увагу покликання захисника на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 03.06.2025, яким скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4599582 щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а відтак, на думку апелянта, факт керування ОСОБА_1 автомобілем і факт порушення ним ПДР, що стало підставою для зупинки автомобіля не знайшли свого підтвердження в суді.
Як зазначено вище, ОСОБА_1 не заперечував, що він керував транспортним засобом, що підтверджується відеозаписом з нагрудних камер поліцейських.
Окрім цього, апеляційний суд звертає увагу на те, що у будь-якому випадку причина зупинки транспортного засобу працівниками поліції не впливає на обставини, які складають об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та не можуть свідчити про безпідставність складання протоколу про адміністративне правопорушення за вказаною статтею.
Окрім того, неправомірна зупинка працівниками поліції транспортного засобу, за певних обставин, може бути підставою притягнення таких працівників до відповідальності. Проте, якщо при цьому з`ясувалось, що водій керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, то факт неправомірної зупинки його працівниками поліції, не звільняє водія від відповідальності за порушення вимог п. 2.9а ПДР.
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.
Наведеними письмовими доказами, достовірність яких в апеляційного суду не викликає сумнівів, в повній мірі стверджується вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, на підставі яких суддею відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП всебічно і повно з`ясовано всі обставини справи.
Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).
При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя районного суду в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь її вини, та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах безальтернативної санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
При розгляді справи суддею першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.
Ураховуючи наведене, порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час перегляду, постанова суду є законною та обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови судді місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-
постановив :
Апеляційну скаргу захисника – адвоката Мазура Василя Васильовича залишити без задоволення.
Постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 02 грудня 2025 року в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП – залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Альберт БЕЛЕНА