ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2026 року м.Дніпро Справа № 908/3118/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Чус О.В. доповідач,
судді:  Мартинюк С.В., Кощеєв І.М,
при секретарі судового засідання Солодовій І.М.
представники сторін:
від позивача: МИРОНЕНКО НАТАЛІЯ ОЛЕКСІЇВНА (поза межами суду, з використанням власних технічних засобів) - самопредставництво, виписка з ЄДР
від відповідача: ПОКАТАЄВА ОЛЕКСАНДРА ЮРІЇВНА (поза межами суду, з використанням власних технічних засобів) - адвокат, ордер
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Форма-Пак" на рішення Господарського суду Запорізької області від 09.06.2025 (повний текст рішення складено та підписано 23.06.2025, суддя Дроздова С.С.) у справі № 908/3118/24
за позовом Запорізької міської ради (пр. Соборний, 206, м. Запоріжжя, 69105, ідентифікаційний код юридичної особи 04053915)
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Форма-Пак" (вул. Сєдова, буд. 7, м. Запоріжжя, 69035, ідентифікаційний код юридичної особи 30663762)
про стягнення 1 641 447 грн 38 коп.,
ВСТАНОВИВ:
В листопаді 2024 Запорізька міська рада звернулася до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Форма-Пак" про стягнення доходу, отриманого від безпідставно набутого майна за період з 01.01.2019 по 31.07.2024 в розмірі 1 641 447 грн 38 коп.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 09.06.2025 - позовні вимоги Запорізької міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Форма-Пак" задоволено.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Форма-Пак" (вул. Сєдова, буд. 7, м. Запоріжжя, 69035, ідентифікаційний код юридичної особи 30663762) на користь Запорізької міської ради (пр. Соборний, 206, м. Запоріжжя, 69105, ідентифікаційний код юридичної особи 04053915 (отримувач: ГУК у Зап.обл/ТГ м.Запорiжжя/24060300, код отримувача (ЄДРПОУ): 37941997, банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.), номер рахунку (IBAN): UA318999980314090544000008479, код класифікації доходів бюджету: 24060300, найменування коду класифікації доходів бюджету: інші надходження) дохід, отриманий від безпідставно набутого майна за період з 01.01.2019 по 31.07.2024 в розмірі 1 641 447 (один мільйон шістсот сорок одна тисяча чотириста сорок сім) грн 38 коп.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Форма-Пак" (вул. Сєдова, буд. 7, м. Запоріжжя, 69035, ідентифікаційний код юридичної особи 30663762) на користь Запорізької міської ради (пр. Соборний, 206, м. Запоріжжя, 69105, ідентифікаційний код юридичної особи 04053915, на р/р UA058201720344270024000034816, отримувач: Виконавчий комітет Запорізької міської ради, ЄДРПОУ 02140892, банк: Державна казначейська служба України м. Київ) 19 697 (дев`ятнадцять тисяч шістсот дев`яносто сім) грн 37 коп. судового збору.
Повернуто з Державного бюджету України на користь Запорізької міської ради (пр. Соборний, 206, м. Запоріжжя, 69105, ідентифікаційний код юридичної особи 04053915, на наступні реквізити: отримувач: Виконавчий комітет Запорізької міської ради, рахунок: UA058201720344270024000034816, ЄДРПОУ 02140892, банк отримувача: Державна казначейська служба України м. Київ)) 5 672 (п`ять тисяч шістсот сімдесят дві) грн. 73 коп. судового збору надмірно сплаченого згідно платіжної інструкції № 273 від 02.04.2025.
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності від 15.10.2024 № 399254638, належний Товариству з обмеженою відповідальністю “Фірма “Форма-Пак” (ідентифікаційний код юридичної особи 30663762) (відповідачу) на праві власності об`єкт нерухомого майна у м. Запоріжжі по вул. Сєдова, 7, а саме споруди інв. № 21, літ. Л, загальною площею 1821,00 га, розташований на земельній ділянці з кадастровим номером: 2310100000:05:009:0400.
Земельна ділянка з кадастровим номером: 2310100000:05:009:0400 по вул. Седова, 7 у м. Запоріжжі належить на праві комунальної власності Територіальній громаді міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради та є сформованою.
Судом першої інстанції встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю “Фірма “Форма-Пак” використовувало спірну земельну ділянку, яка перебуває у комунальній власності, без належних правових підстав, а саме: укладеного між ним та власником (Запорізькою міською радою) договору оренди.
З моменту набуття у власність відповідачем об`єкта нерухомості за адресою: м. Запоріжжя вул. Сєдова, 7, без подальшого оформлення прав на користування земельною ділянкою, діяльність відповідача на землях комунальної форми власності має лише видимість законної, що фактично можна віднести до зловживання правом, а саме особливого виду юридично значущої поведінки, яка полягає в соціально шкідливих учинках суб`єкта права, у використані недозволених конкретних форм у межах дозволеного законом типу поведінки, що суперечить цільовому призначенню права.
Несплата Запорізькій міській раді безпідставно збереженої орендної плати за користування вказаною земельною ділянкою порушує інтереси територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради в частині позбавлення можливості ефективного використання права комунальної власності та неотримання місцевим бюджетом відповідного доходу, який може бути використаний для задоволення нагальних потреб.
Судом першої інстанції зазначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю “Фірма “Форма-Пак” не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, збільшило вартість власного майна, а Запорізькою міською радою втрачено належне їй майно (кошти від орендної плати), на отримання яких позивач цілком правомірно очікував.
Також місцевий господарський суд виснував, що у відповідача відсутні правові підстави для звільнення від оплати орендної плати за землю за 2022 рік. 
Крім того, суд першої інстанції зазначив про відсутність підстав для застосування позовної давності. 
З урахуванням вищевикладеного, господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 1 641 447 грн 38 коп. доходу, отриманого від безпідставно набутого майна за період з 01.01.2019 по 31.07.2024.
Не погодившись з рішенням суду, через систему «Електронний суд», представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Форма-Пак", звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду від 09.06.2025 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Апелянт посилається на статтю 265 ПК України, статтю 10 ПК України, ст. 288.5.1. ПК України, підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України, ст. 21 Закону України «Про оренду землі», підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України, главу 19 Розділу IV ЗК України та вказує, що на виконання зазначених норм, відповідач неодноразово звертався до позивача з метою укладення договору оренди земельної ділянки за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сєдова, 7, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами.
В апеляційній скарзі зазначено, що ТОВ «Фірма «Форма-Пак» було вжито усіх належних відповідно до чинного законодавства заходів щодо укладення договору оренди земельної ділянки за адресою м. Запоріжжя, вул. Сєдова, 7. При цьому, не укладення договору оренди землі відбулося не через бездіяльність відповідача, а через дії/бездіяльність позивача як суб`єкта владних повноважень, на якого законодавством покладено обов`язок дотримання процедури набуття та оформлення прав на землі комунальної власності громадянами та юридичними особами. Таким чином, скаржник вважає твердження позивача про, начебто, безпідставне користування відповідачем земельною ділянкою такими, що не відповідають дійсності, оскільки з моменту набуття права власності на нерухоме майно відповідач вчинив усі передбачені чинним законодавством дії щодо укладення договору оренди.
Скаржник зазначає, що згідно Переліку територій, затвердженого наказом №309 (у редакції, станом на 17.02.2023 року) вся територія Запорізького району (код UA23060000000070350), куди входить і м. Запоріжжя, включена в розділ ІІ «Території активних бойових дій» з 12.03.2022 року. 
Згідно Переліку територій, затвердженого наказом №309 (у редакції, станом на 10.03.2023 року) вся територія Запорізького району (код UA23060000000070350), куди входить і м. Запоріжжя, виключена з розділу ІІ «Території активних бойових дій» та включена в розділ І «Території можливих бойових дій», з 01.01.2023 року.
Відповідач зауважує, що тобто, в період з 12.03.2022 року по 01.01.2023 року вся територія Запорізького району (код UA23060000000070350), куди входить і м. Запоріжжя, була територією активних бойових дій, а, отже, відповідно до абзацу першого і четвертого п.п. 69.14 п. 69 підрозд. 10 розд. XX «Перехідні положення» ПКУ (в редакції Закону від 11 квітня 2023 року №3050), за період з 01 січня 2022 року до 31 грудня 2022 року не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї)), що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних осіб, та за період з 01 березня 2022 року до 31 грудня 2022 року - в частині земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.
Враховуючи вищезазначене, на переконання апелянта, позивачем безпідставно заявлено про стягнення грошових коштів з відповідача за період з 01 березня 2022 року по 31 грудня 2022 року, оскільки згідно Закону №3050 від 11 квітня 2023 року не нараховувалася та не сплачувалася плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності), що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Тобто, грошові кошти за період з 01.03.2023 року по 31.12.2023 року не є безпідставно набутим майном відповідача. А, отже, відсутні правові підстави для стягнення на користь позивача безпідставно набутого майна (грошових коштів) за зазначений період, оскільки відповідач був би звільнений від обов`язку сплати земельного податку та орендної плати, та, як результат, позивач не отримав би грошові кошти за вказаний період навіть при наявності договору оренди.
З огляду на викладене, скаржник вважає, що рішення Господарського суду Запорізької області від 09.06.2025 у справі №908/3118/24 ухвалене судом з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального права, а, отже, є таким, що підлягає скасуванню.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.07.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді: Кощеєв І.М., Дармін М.О.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.07.2025 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи № 908/3118/24. Доручено Господарському суду Запорізької області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи № 908/3118/24.
25.07.2025 матеріали даної справи надійшли до ЦАГС.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.08.2025 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Форма-Пак" на рішення Господарського суду Запорізької області від 09.06.2025 у даній справі та призначено її розгляд у судовому засіданні на 28.01.2026 о 10 год. 00 хв. 
Запорізькою міською радою з використанням системи «Електронний суд» подано до Центрального апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Форма-Пак» на рішення Господарського суду Запорізької області від 09.06.2025р. по справі №908/3118/24 без задоволення. Рішення Господарського суду Запорізької області від 09.06.2025р. по справі №908/3118/24 залишити без змін.
Позивач вважає, що аргументи Відповідача-Апелянта, які викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Запорізька міська рада зазначає, що доводи відповідача про те, що ним було вжито всі засоби для укладання договору оренди землі є безпідставними.
Так, позивач посилається на главу 19 Розділу IV Земельного кодексу України (ст. ст. 116, 120-126), ст. 125 ЗК України, ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», частину 2 ст. 152 ЗК України, ст. 206 ЗК України, главу 83 Цивільного кодексу України та зазначає, що за змістом вказаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.
Запорізька міська рада зауважує, що з часу виникнення у Відповідача-Апелянта права власності на нерухоме майно за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сєдова, 7, виник обов`язок укласти договір оренди та зареєструвати на підставі цього право оренди.
Так, позивач відмічає, що відповідний договір оренди землі Відповідачем-Апелянтом не укладено, а Відповідач-Апелянт є набувачем права користування земельною ділянкою, без сплати відповідної орендної плати, за відсутності укладеного договору. Відповідачем- Апелянтом збільшено вартість власного майна, а Запорізькою міського радою (потерпілим) втрачено належне їй майно (кошти від орендної плати), тобто має місце факт безпідставного збереження саме орендної плати Відповідачем-Апелянтом за рахунок Запорізької міської ради.
Також позивач вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо посилання відповідача на наявність підстав звільнення його від сплати за оренду землі у період з 01.03.2022р. по 01.01.2023р.
На переконання Запорізької міської ради, їх вимоги, які задоволені судом першої інстанції, щодо обов`язку Відповідача-Апелянта сплачувати орендну плату у 2022 р. є обґрунтованими, доведеними, правомірними та такими, що підлягають задоволенню.
Таким чином, позивач зауважує, що рішення Господарського суду Запорізької області від 09.06.2025р. по справі №908/3118/24 є законним та обґрунтованим. Підстав для його скасування немає.
Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.01.2026 (у зв`язку з перебування на лікарняному судді Дарміна М.О.) у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді: Кощеєв І.М., Матинюк С.В.
У судове засідання 28.01.2026 з`явилися представники позивача та відповідача, які надали свої пояснення по суті апеляційної скарги. 
У судовому засіданні 28.01.2026 проголошено скорочене судове рішення (вступну та резолютивну частини постанови) по справі.
Встановлені судом першої інстанції та перевірені апеляційним господарським судом обставини справи. 
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.09.2024 № 396740698, Товариство з обмеженою відповідальністю “Фірма “Форма-Пак” (ідентифікаційний код юридичної особи 30663762) є власником об`єкта нерухомого майна, за адресою: м. Запоріжжя вул. Сєдова, 7, а саме споруди інв. № 21, літ. Л, загальною площею 1821,00 га, який розташовано на земельній ділянці з кадастровим номером: 2310100000:05:009:0400.
Земельна ділянка кадастровий номер - 2310100000:05:009:0400, за адресою: м. Запоріжжя вул. вул. Сєдова, 7 належить Територіальній громаді м. Запоріжжя в особі Запорізької міської раді на праві комунальної власності, згідно інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 15.10.2024.
Відповідно до листа Департаменту управління активами Запорізької міської ради від 22.10.2024. № 6920/01/01-07, згідно з наявною інформаційної базою договорів оренди землі, укладених Запорізькою міською радою, не обліковується договір оренди землі на земельну ділянку з кадастровим номером 2310100000:05:009:0400.
Тобто, договір оренди земельної ділянки з Товариством з обмеженою відповідальністю “Фірма “Форма-Пак” не був укладений.
Наведене свідчить про безоплатне та безпідставне використання Товариством з обмеженою відповідальністю “Фірма “Форма-Пак” земельної ділянки комунальної форми власності, площею 0,758 га, кадастровий номер 2310100000:05:009:0400, з цільовим призначенням: 11.02 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, включаючи об`єкти оброблення відходів, зокрема із енергогенеруючим блоком, без правовстановлюючих документів, за період часу з 01.01.2019 по 31.07.2024., що є порушенням вимог ст. 206 Земельного кодексу України (далі – ЗК України) щодо платності використання землі.
Відповідно до витягу № НВ-2300128962024 із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 23.09.2024, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:05:009:0400, загальною площею 0,758 га, що розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сєдова, 7, становить 12 009 524 грн 60 коп., у цінах 2024 року. 
Запорізькою міською радою складено розрахунок, щодо розміру недоотриманих доходів за фактичне користування Відповідачем земельною ділянкою площею 0,758 га, з кадастровим номером 2310100000:05:009:0400, розташованою за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сєдова, 7, без оформлення правовстановлюючого документу, що посвідчує право оренди (користування) за період з 01.01.2019 по 31.07.2024.
Відповідно до розрахунку розмір недоотриманих доходів склав: за 2019 рік з 01.01.2019 по 31.12.2019- 270 990 грн 35 коп.; за 2020 рік з 01.01.2020 по 31.12.2020- 248 407 грн 82 коп.; за 2021 рік з 01.01.2021 по 31.12.2021- 270 990 грн 35 коп.; за 2022 рік з 01.01.2022 по 31.12.2022 - 298 089 грн 39 коп.; за 2023 рік з 01.01.2023 по 31.12.2023 – 342 802 грн 80 коп.; за 2024 рік з 01.01.2024 по 31.07.2024 – 210 166 грн 67 коп. 
Розрахунок зроблено на підставі рішення Запорізької міської ради від 28.11.2018 № 26 «Про встановлення розміру орендної плати за землю», витягу НГО № НВ-23000128962024 від 23.09.2024.
Загальний розмір недоотриманих доходів за період з 01.01.2019 по 31.07.2024 склав 1 641 447 грн 38 коп., що стало підставою для звернення позивача з цим позовом до суду.
За наслідками розгляду позову господарським судом прийнято оскаржуване рішення.
Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення присутніх представників сторін, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу, а від імені народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією.
Згідно зі статтею 80 Земельного кодексу України суб`єктами права комунальної власності на землю є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через відповідні органи місцевого самоврядування, незалежно від факту державної реєстрації земельної ділянки за територіальною громадою.
Відповідно до статті 79-1 Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
З матеріалів справи вбачається, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності від 15.10.2024 № 399254638, належний Товариству з обмеженою відповідальністю “Фірма “Форма-Пак” (ідентифікаційний код юридичної особи 30663762) (відповідачу) на праві власності об`єкт нерухомого майна у м. Запоріжжі по вул. Сєдова, 7, а саме споруди інв. № 21, літ. Л, загальною площею 1821,00 га, розташований на земельній ділянці з кадастровим номером: 2310100000:05:009:0400.
Отже, як правильно встановлено місцевим господарським судом, земельна ділянка з кадастровим номером: 2310100000:05:009:0400 по вул. Седова, 7 у м. Запоріжжі належить на праві комунальної власності Територіальній громаді міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради та є сформованою.
Протилежного матеріали справи не містять та сторонами не надано.
Правовий механізм переходу права на землю, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, визначено у статті 120 Земельного кодексу України та статті 377 Цивільного кодексу України.
Так, частиною 1 статті 377 Цивільного кодексу України визначено, що до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта.
Також, відповідно до частини 11 статті 120 Земельного кодексу України, якщо об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), інша будівля або споруда), об`єкт незавершеного будівництва розміщений на земельній ділянці державної або комунальної власності, що не перебуває у користуванні, набувач такого об`єкта нерухомого майна зобов`язаний протягом 30 днів з дня державної реєстрації права власності на такий об`єкт звернутися до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу йому у власність або користування земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, що належить йому на праві власності, у порядку, передбаченому статтями 118, 123 або 128 цього Кодексу. Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, зобов`язаний передати земельну ділянку у власність або користування набувачу в порядку, встановленому цим Кодексом. Пропущення строку подання клопотання, зазначеного в абзаці першому цієї частини, не може бути підставою для відмови набувачу (власнику) такого об`єкта у передачі йому у власність або користування земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт.
Відтак, як слушно зазначено судом першої інстанції, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо й не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 Земельного кодексу України, статті 377 Цивільного кодексу України, інших положеннях законодавства.
За приписами статті 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Статтею 206 Земельного кодексу України визначено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка.
Згідно підпункту 265.1.3 пункту 265.1 статті 265 Податкового кодексу України, податок на майно складається з плати за землю.
У підпункті 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 Податкового кодексу України встановлено, що податок на майно належить до місцевих податків.
Відповідно підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України, розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку: для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки.
Приписами підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю – це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Місцевим господарським судом правильно зазначено, що право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені і яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Проте, враховуючи приписи частини другої статті 120 Земельного кодексу України, не є правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій ці будинок, будівля, споруда розташовані.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10.02.2020 у справі № 922/981/18.
Судом першої інстанції слушно зауважено, що у цьому випадку відсутність документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою у Товариства з обмеженою відповідальністю “Фірма “Форма-Пак” не може бути визнане як її самовільне використання, однак не надає права на її безоплатне використання.
Господарським судом правильно встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю “Фірма “Форма-Пак” використовувало спірну земельну ділянку, яка перебуває у комунальній власності, без належних правових підстав, а саме: укладеного між ним та власником (Запорізькою міською радою) договору оренди. 
Відповідно до листа Департаменту управління активами Запорізької міської ради від 22.10.2024 №6920/01/01-07 згідно з наявною інформаційної базою договорів оренди землі, укладених Запорізькою міською радою, не обліковується договір оренди землі на земельну ділянку з кадастровим номером 2310100000:05:009:0400.
Відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» та підпункту 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.
Апеляційний господарський суд погоджується із судом першої інстанції, що несплата Запорізькій міській раді безпідставно збереженої орендної плати за користування вказаною земельною ділянкою порушує інтереси територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради в частині позбавлення можливості ефективного використання права комунальної власності та неотримання місцевим бюджетом відповідного доходу, який може бути використаний для задоволення нагальних потреб. 
Місцевий господарський суд правильно виснував, що, таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю “Фірма “Форма-Пак” не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, збільшило вартість власного майна, а Запорізькою міською радою втрачено належне їй майно (кошти від орендної плати), на отримання яких позивач цілком правомірно очікував.
В оскаржуваному рішенні правильно зазначено, що Запорізька міська рада відповідно до вимог пунктів 3, 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» та частини 1 статті 122 Земельного кодексу України є органом, який від імені територіальної громади здійснює права власника, щодо спірної земельної ділянки.
Крім того, відповідно до вимог статей 2, 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Запорізька міська рада є органом, через який територіальною громадою міста Запоріжжя безпосередньо здійснюється місцеве самоврядування.
Як вже було зазначено вище, статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Також, частиною 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що використання спірної земельної ділянки відповідачем без належного правового оформлення позбавило Запорізьку міську раду, як власника землі, права отримувати від цієї ділянки дохід у розмірі орендної плати.
Господарським судом обґрунтовано зазначено, що при застосуванні положень статті 120 Земельного кодексу України у поєднанні з положеннями статті 125 Земельного кодексу України у редакції, що була чинною, починаючи з 01 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці.
Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.
Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 Земельного кодексу України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.
Відповідно до статті 120 Земельного кодексу України та статті 377 Цивільного кодексу України, виникнення права власності на об`єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки.
Главою 19 Розділу IV Земельного кодексу України (статті 116, 120-126) визначена певна процедура набуття та оформлення прав на землі комунальною власності громадянами та юридичними особами, яка передбачає звернення до власника землі (територіальної громади в особі органу місцевого самоврядування) з метою подальшого оформлення права на землю. Вказана процедура є обов`язково для всіх суб`єктів земельних відносин.
Отже, як правильно зазначено в оскаржуваному рішенні, з моменту набуття у власність відповідачем об`єкта нерухомості за адресою: м. Запоріжжя вул. Сєдова, 7, без подальшого оформлення прав на користування земельною ділянкою, діяльність відповідача на землях комунальної форми власності має лише видимість законної, що фактично можна віднести до зловживання правом, а саме особливого виду юридично значущої поведінки, яка полягає в соціально шкідливих учинках суб`єкта права, у використані недозволених конкретних форм у межах дозволеного законом типу поведінки, що суперечить цільовому призначенню права.
За умовами частини 2 статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Предметом позову є стягнення з власника об`єкту нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою, на якій ці об`єкти розміщені, без належних на те правових підстав. Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентується Земельним кодексом України.
Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга ст. 120 Земельного кодексу України). Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (пункт "є" частини першої статті 141 цього Кодексу).
За змістом глави 15 Земельного кодексу України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується, зокрема, через право оренди. При цьому згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.
Отже, за змістом вказаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.
Крім того, згідно зі статтею 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за приписами частини 1 статті 21 Закону України "Про оренду землі" визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Отже, у зв`язку з розміщенням на земельній ділянці об`єктів нерухомості відповідача, у останнього існує обов`язок укласти договір оренди та зареєструвати на підставі цього право оренди.
У даному випадку, відповідачем не було оформлено право користування земельною ділянкою, зокрема, укладення відповідного договору оренди та державної реєстрації права оренди.
Отже, як правильно виснував суд першої інстанції, відповідач користувався земельною ділянкою у період з 01.01.2019 по 31.07.2024 без достатніх правових підстав.
До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними, що регулюються главою 83 Цивільного кодексу України.
Згідно з частиною 1 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Відповідно до вимог частини 1 статті 1214 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
При цьому, під набуттям майна в даних правовідносинах слід розуміти збільшення вартості власного майна набувача; приєднання до нього нових цінностей, внаслідок чого потерпілий несе додаткові витрати або втрачає належне йому майно, тобто збереження майна однією особою відбувається за рахунок іншої.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
У спірних правовідносинах наявні всі вказані умови: відповідач зберіг майно (грошові кошти) у розмірі орендної плати, яка нараховується за володіння і користування земельною ділянкою комунальної власності за адресою: м. Запоріжжя вул. Сєдова, 7. Збереження такого майна почалося безвідносно до волі сторін в результаті правомірних дій відповідача з моменту набуття права власності на нерухоме майно за адресою: м. Запоріжжя вул. Сєдова, 7.
Набута відповідачем споруда інв. № 21, літ. Л, загальною площею 1821,00 га, будучи згідно зі статтею 181 Цивільного кодексу України нерухомим майном, є органічно та нерозривно пов`язаною з земельною ділянкою. Відсутність договору оренди землі має фактичним наслідком набуття відповідачем володіння і користування чужою земельною ділянкою без відповідної грошової компенсації. В результаті чого відбулося збереження відповідачем належних до сплати за таке володіння і користування коштів у розмірі орендної плати.
Місцевим господарським судом обґрунтовано зазначено, що правові підстави для набуття чи збереження майна відсутні, так як реалізація речового права на земельну ділянку згідно зі статтею 206 Земельного кодексу України, п. 14.1.136 частини 14.1 статті 14 Податкового кодексу України здійснюється за плату, що має вноситися на користь позивача на підставі договору оренди земельної ділянки. Правові підстави для одержання відповідачем права володіння і користування земельною ділянкою безоплатно - відсутні, так само, як і підстави для ненарахування, несплати орендної плати за землю.
Власником земельної ділянки за адресою; м. Запоріжжя вул. Сєдова, 7, протягом вищезазначеного періоду часу була територіальна громада міста Запоріжжя в особі позивача відповідно до статті 83 Земельного кодексу України, за якою всі землі в межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці є комунальною власністю, за винятком земельних ділянок, які перебувають у державній або приватній власності.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що збереження відповідачем коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою призвело до збільшення цих коштів у відповідача за рахунок їх несплати позивачеві.
Разом з цим, обов`язок набувача повернути безпідставно набуте (збережене) майно потерпілому не належить до заходів відповідальності, оскільки боржник при цьому не несе жодних майнових затрат - він зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно утримував (зберігав).
Для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.
Незалежно від наявності вини у поведінці відповідача, сам факт несплати ним за користування земельною ділянкою у встановленому законодавчими актами розмірі свідчить про втрату позивачем майна, яке у спірних правовідносинах підпадає під визначення Європейського суду з прав людини "виправдане очікування" щодо отримання можливості ефективного використання права власності.
З огляду на викладене, фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України.
Зазначене підтверджується висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 при розгляді аналогічних спорів.
Як правильно вказано в оскаржуваному рішенні, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «Форма-Пак» є набувачем, без сплати орендної плати за користування земельною ділянкою, за відсутності укладеного договору.
Господарським судом обґрунтовано зазначено, що відповідачем збільшено вартість власного майна, а Запорізькою міського радою (потерпілим) втрачено належне їй майно (кошти від орендної плати), тобто має місце факт безпідставного збереження саме орендної плати відповідачем за рахунок Запорізької міської ради.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «Форма-Пак» користується вказаною земельною ділянкою без достатньої правової підстави, відповідно до положень статей 1212-1214 Цивільного кодексу України повинно відшкодувати Запорізькій міській раді доходи, які воно одержало у вигляді несплаченої орендної плати за період з 01.01.2019 по 31.07.2024 у розмірі 1 641 447 грн 38 коп. 
Запорізькою міською радою здійснено розрахунок, щодо розміру недоотриманих доходів за фактичне користування земельною ділянкою за кадастровим номером 2310100000:05:009:0400, за адресою: м. Запоріжжя вул. Сєдоваа, 7, без оформлення правовстановлюючого документу, що посвідчує право оренди (користування) за період з 01.01.2019 по 31.07.2024.
Розмір недоотриманих доходів склав:
за 2019 рік з 01.01.2019 по 31.12.2019- 270 990 грн 35 коп.;
за 2020 рік з 01.01.2020 по 31.12.2020- 248 407 грн 82 коп.; 
за 2021 рік з 01.01.2021 по 31.12.2021- 270 990 грн 35 коп.; 
за 2022 рік з 01.01.2022 по 31.12.2022 - 298 089 грн 39 коп.; 
за 2023 рік з 01.01.2023 по 31.12.2023 – 342 802 грн 80 коп.; 
за 2024 рік з 01.01.2024 по 31.07.2024 – 210 166 грн 67 коп. 
Загальний розмір недоотриманих доходів за період з 01.01.2019 по 31.07.2024 склав 1 641 447 грн 38 коп.
Таким чином, місцевим господарським судом правильно встановлено, що несплата відповідачем орендної плати за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору призвела до недоотримання позивачем належних йому грошових коштів у вигляді орендної плати в сумі 1 641 447 грн 38 коп.
В апеляційній скарзі відповідач не наводить заперечень щодо правильності здійсненого позивачем розрахунку та не надає власного контррозрахунку.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що неповернення Запорізькій міській раді безпідставно збереженої орендної плати за користування земельною ділянкою порушує інтереси Територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради в частині позбавлення можливості ефективного використання права комунальної власності та неотримання місцевим бюджетом відповідного доходу.
Господарським судом, з урахуванням вимог частини 3 статті 13, частини 1 статті 73, частини 1 статті 74, частин 1, 2 статті 76, частини 1 статті 77, статей 78, 79, 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що відповідач не надав доказів сплати позивачу недоотриманих грошових коштів у сумі 1 641 447 грн 38 коп., контррозрахунку суми, заявленої до стягнення також не надав. 
Щодо доводів апелянта в частині того, що ТОВ «Фірма «Форма-Пак» було вжито усіх належних відповідно до чинного законодавства заходів щодо укладення договору оренди земельної ділянки за адресою м. Запоріжжя, вул. Сєдова, 7, а не укладення договору оренди землі відбулося не через бездіяльність відповідача, а через дії/бездіяльність позивача як суб`єкта владних повноважень, на якого законодавством покладено обов`язок дотримання процедури набуття та оформлення прав на землі комунальної власності громадянами та юридичними особами, і таким чином відповідач вважає твердження позивача про, начебто, безпідставне користування відповідачем земельною ділянкою такими, що не відповідають дійсності, оскільки з моменту набуття права власності на нерухоме майно відповідач вчинив усі передбачені чинним законодавством дії щодо укладення договору оренди, апеляційний господарський суд зазначає таке. 
З матеріалів справи вбачається, що відповідач не надав суду першої чи апеляційної інстанції доказів того, що договір оренди був укладений та зареєстрований відповідно до вимог Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України та Закону України «Про оренду землі». Сам факт належних звернень або ініціювання процедури не може замінювати факту укладення договору. Посилання апелянта на те, що не укладення договору оренди землі відбулося не через бездіяльність відповідача, а через дії/бездіяльність позивача як суб`єкта владних повноважень є необґрунтованими, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що позивач своїми діями чи бездіяльністю унеможливив укладення договору оренди. 
Доводи апеляційної скарги в частині «…06 травня 2023 року набрав чинності Закон України від 11 квітня 2023 року №3050-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно» (далі - Закон № 3050), яким внесено зміни, зокрема, до п.п. 69.14 п. 69 підрозд. 10 розд. XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755Л/І зі змінами та доповненням (далі - ПКУ).
Зокрема, абзацами першим і четвертим п.п. 69.14 п. 69 підрозд. 10 розд. XX «Перехідні положення» ПКУ встановлено, що за період з 01 січня 2022 року до 31 грудня 2022 року не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї)), що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних осіб, та за період з 01 березня 2022 року до 31 грудня 2022 року - в частині земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.
Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією (далі - Перелік територій), визначається у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Постановою КМУ від 06.12.2022 №1364 було визначено питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією. Пунктом 1 цієї Постанови визначено орган виконавчої влади, а саме - Міністерство з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, якому делеговані повноваження щодо затвердження переліку територій, а також визначено складові переліку територій, вимоги до формату територій, за якими ці території відображаються у переліку, та затверджена форма переліку.
Отже, Перелік територій, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 (далі - Наказ № 309), може застосовуватися при справлянні плати за землю на відповідних територіях.
Відповідно до п.п. 69.14 п. 69 підрозд. 10 розд. XX «Перехідні положення» ПКУ (у редакції Закону № 3050) власники та користувачі земельних ділянок (юридичні особи) не нараховують та не сплачують плату за землю (земельний податок та/або орендна плата) на територіях активних бойових дій або тимчасово окупованих РФ, за період з 01 березня 2022 року до 31 грудня 2022 року.
Для цілей справляння плати за землю у 2022 році Наказ №309 застосовується у частині наявності певної території у Переліку територій, затвердженого наказом №309 у чинній редакції (зі змінами). Дати початку та завершення активних бойових дій або тимчасової окупації не враховуються.
Згідно Переліку територій, затвердженого наказом №309 (у редакції, станом на 17.02.2023 року) вся територія Запорізького району (код UA23060000000070350), куди входить і м. Запоріжжя, включена в розділ ІІ «Території активних бойових дій» з 12.03.2022 року.
Згідно Переліку територій, затвердженого наказом №309 (у редакції, станом на 10.03.2023 року) вся територія Запорізького району (код UA23060000000070350), куди входить і м. Запоріжжя, виключена з розділу ІІ «Території активних бойових дій» та включена в розділ І «Території можливих бойових дій», з 01.01.2023 року.
Тобто, в період з 12.03.2022 року по 01.01.2023 року вся територія Запорізького району (код UA23060000000070350), куди входить і м. Запоріжжя, була територією активних бойових дій, а, отже, відповідно до абзацу першого і четвертого п.п. 69.14 п. 69 підрозд. 10 розд. XX «Перехідні положення» ПКУ (в редакції Закону від 11 квітня 2023 року №3050), за період з 01 січня 2022 року до 31 грудня 2022 року не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї)), що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних осіб, та за період з 01 березня 2022 року до 31 грудня 2022 року - в частині земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.
Тобто, враховуючи вище зазначене, вважаємо, що позивачем безпідставно заявлено про стягнення грошових коштів з відповідача за період з 01 березня 2022 року по 31 грудня 2022 року, оскільки згідно Закону №3050 від 11 квітня 2023 року не нараховувалася та не сплачувалася плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності), що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Тобто, грошові кошти за період з 01.03.2023 року по 31.12.2023 року не є безпідставно набутим майном відповідача. А, отже, відсутні правові підстави для стягнення на користь позивача безпідставно набутого майна (грошових коштів) за зазначений період, оскільки відповідач був би звільнений від обов`язку сплати земельного податку та орендної плати, та, як результат, позивач не отримав би грошові кошти за вказаний період навіть при наявності договору оренди…», відхиляються колегією суддів з огляду на наступне.
Апеляційний господарський суд зауважує, що заперечення відповідача щодо наявності у нього правових підстав для звільнення від оплати орендної плати за землю за 2022 рік неправильно оцінені судом першої інстанції та вважає за необхідне зазначити таке.
Згідно з Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який згодом було неодноразово продовжено.
Законом України № 2120-IX від 15.03.2022 «Про внесення змін до ПК України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», який набрав чинності 17.03.2022, внесено зміни до п. 69 підроз. 10 роз. ХХ Перехідних положень ПК України, зокрема, вказаний пункт доповнено пп. 69.14 відповідно до якого тимчасово, на період з 01.03.2022 по 31 грудня року, наступного за роком, у якому припинено або скасовано воєнний, надзвичайний стан, не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, або на територіях, тимчасово окупованих збройними формуваннями РФ, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб, а також за земельні ділянки (земельні частки (паї), визначені обласними військовими адміністраціями як засмічені вибухонебезпечними предметами та/або на яких наявні фортифікаційні споруди. Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих збройними формуваннями РФ, визначається КМУ.
Законом України №3050-IX від 11.04.2023 «Про внесення змін до ПК України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно», який набрав чинності 06.05.2023, внесено зміни до пп.69.14 п.69 підроз.10 роз. ХХ Перехідних положень ПК України, зокрема, абз. 1 вказаного пункту встановлював таке: за період з 01.01.2022 до 31.12.2022 не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих РФ територіях України, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних осіб, та за період з 01.03.2022 до 31.12.2022 - в частині земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.
Відтак, зазначені положення Закону підлягають застосуванню у разі наявності правових підстав для володіння чи користування земельними ділянками, що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих РФ територіях України, що підтверджується правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 25.02.2025 у справі №908/929/24.
Постановою КМУ №1364 від 06.12.2022 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих РФ» установлено, що перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих РФ (далі - Перелік), затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за формою згідно з додатком за погодженням з Міністерством оборони на підставі пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій. Вказана постанова набрала чинності 25.12.2022.
Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22.12.2022 затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих РФ, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за № 1668/39004.
Відповідно до вказаного Переліку вся територія Запорізького району (код UA23060000000070350) віднесена до території активних бойових дій з 12.03.2022 по 31.12.2022 (постанова Верховного Суду від 25.02.2025 у справі № 908/929/24).
Верховний Суд у постанові від 27.04.2021 у справі №922/2378/20, з урахуванням системного аналізу змісту п.10.1.1 ст.10, пп.14.1.147 п.14.1 ст.14, ст.ст.40,41, п.265.1.3 ст.265 ПК України, виснував, що: «Власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) і постійні землекористувачі є платниками земельного податку, а орендарі земель державної та комунальної власності - орендної плати за такі земельні ділянки, однак особа, яка є фактичним користувачем земельної ділянки, не маючи права власності або постійного користування на неї і використовуючи її без укладення договору оренди землі, не підпадає під правове регулювання наведених норм ПК України».
На підставі наведеного колегія суддів виснує, що відповідач не є суб`єктом, який має право на застосування пільг щодо звільнення його від нарахування та сплати орендної плати за землю у період з березня по грудень 2022, передбачених пп.69.14 п.69 підроз.10 роз. ХХ Перехідних положень ПК України, адже користувався земельною ділянкою за відсутності правових підстав для володіння чи користування нею. 
Зазначені висновки відповідають позиції Верховного Суду викладеній у постановах від 08.07.2025 (справа №908/1196/24), від 01.07.2025 (справа №908/1301/24).
При цьому, судова колегія звертає увагу, що хоч доводи відповідача про наявність підстав для звільнення його від оплати орендної плати за землю за 2022 рік неправильно оцінені судом першої інстанції, це не призвело до неправильного вирішення цієї справи. 
Доводи апеляційної скарги про те, що рішення Господарського суду Запорізької області від 09.06.2025 у справі №908/3118/24 ухвалене судом з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального права, а, отже, є таким, що підлягає скасуванню, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.
Також слід зазначити, що суд першої інстанції дійшов висновку, що підстав для застосування позовної давності відповідно до відзиву відповідача немає. В цій частині рішення суду першої інстанції скаржником не оскаржується і, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, не переглядається судом апеляційної інстанції. 
Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 1 641 447 грн 38 коп. доходу, отриманого від безпідставно набутого майна за період з 01.01.2019 по 31.07.2024.
На переконання колегії суддів, місцевий господарський суд з достатньою повнотою дослідив усі обставини справи, надав належну оцінку представленим доказам, висновки суду не суперечать матеріалам справи, обставини, які мають значення по справі, судом установлені вірно. Порушень норм матеріального та процесуального права не установлено.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 276 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, Центральний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що рішення Господарського суду Запорізької області від 09.06.2025 у справі № 908/3118/24 необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Форма-Пак" - без задоволення.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 129, 269, 275, 276, 281-285, 287 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Форма-Пак" на рішення Господарського суду Запорізької області від 09.06.2025 у справі № 908/3118/24 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 09.06.2025 у справі № 908/3118/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку та випадках, передбачених ст 287 ГПК України.
Повна постанова підписана суддями Чус О.В., Мартинюк С.В. 02.03.2026, суддею Кощеєв І.М., у зв`язку з перебуванням на лікарняному, _______________.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя С.В. Мартинюк

Суддя І.М. Кощеєв