ПОСТАНОВА 
іменем України

31 березня 2026 року        м. Кропивницький

справа № 398/1955/25
провадження № 22-ц/4809/735/26 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач),  Єгорової С.М., Карпенка О.Л., 
за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи: 
заявник - ОСОБА_1 , 
заінтересована особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від21 січня 2026 року у складі судді Голосеніної Т.В.,
ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (далі по тексту – ТОВ «Укр Кредит Фінанс») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 28 травня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором від 20 лютого 2024 року №1351-8077 у розмірі 40485,47 грн, з яких 9395,47 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 31090,00 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами, судовий збір – 2422,40 грн.
У січні 2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про відстрочення виконання рішення. В обґрунтування заяви посилалася на те, що вона не ухиляється від виконання судового рішення, проте на даний час вона не працює, офіційного доходу немає, є студенткою денної форми навчання. Просить відстрочити виконання рішення Олександрійського міськрайонного суду від 28.05.2025 року шляхом встановлення щомісячного платежу у розмірі 1200 грн.
Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від21 січня 2026 року у задоволенні вказаної заяви відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм процесуального права, просила вказану ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення її заяви.
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Сторони у судове засідання апеляційного суду не з`явилися. Про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Колегія суддів постановила ухвалу про розгляд справи у відсутності сторін на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України. 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 28 травня 2025 року задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором від 20 лютого 2024 року №1351-8077 у розмірі 40485,47 грн, з яких: 9395,47 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 31090,00 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами, 2422,40 грн - судовий збір (а.с.72-75).
10 вересня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Олександрійського міськрайонного суду з заявою про розстрочення виконання рішення суду від 28 травня 2025 року (а.с.110).
Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду від 17 вересня 2025 року відмовлено у задоволені зави ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення (а.с.116-117).
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 18 грудня 2025 року у задоволені апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовлено, ухвала Олександрійського міськрайонного суду від 17 вересня 2025 року залишена без змін (а.с.155-157).
05 січня 2026 ОСОБА_1 повторно звернулася до суду з заявою про розстрочення виконання судового рішення (а.с.161).
Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції, виходячи з принципів верховенства права, обов`язковості виконання судових рішень, дійшов висновку про відсутність виключних обставин для відстрочення виконання рішення.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з такого.
Згідно зі ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Згідно з ч.1 ст.33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.
Стаття 435 ЦПК України регулює питання відстрочення і розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення.
Так, відповідно до вказаної статті, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може, зокрема, відстрочити виконання рішення. Підставою для відстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2019 року по справі №61-15140св18 виснував, що відстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому. Надання відстрочки судом полягає у визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочки рішення має бути виконано повністю. При розгляді заяв щодо відстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання відстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.
Отже, відстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення, наявність яких робить його виконання неможливим, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.
Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд враховує:
1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;
2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;
3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч.4 ст.435 ЦПК України).
Фактично, чинне законодавством не містить вичерпного законодавчого переліку підстав для надання відстрочки виконання рішення, тому суд у кожній конкретній справі з врахуванням всіх обставин справи, вирішує питання про їх наявність чи відсутність, а також вирішує питання про наявність чи відсутність причин, які перешкоджають виконанню рішення суду та за своїм внутрішнім переконанням оцінює наявні у справі докази.
Європейський суд з прав людини звертає увагу, що несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру, а у системному розумінні цієї норми та національного закону суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. До того ж, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання. Межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Обставини, які зумовлюють надання розстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. Отже, питання щодо надання розстрочки (відстрочки) виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.
Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.
Судам при вирішенні питання про розстрочку виконання рішення суду слід враховувати те, що розстрочкою виконання рішення є встановлення періоду, протягом якого рішення суду виконається частинами з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частини мають визначатись судом. Це стосується виконанням рішення суду щодо предметів, які діляться (грошей, майна тощо). Суди, задовольняючи заяви про розстрочку та відстрочку виконання рішень, не враховують що матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для невиконання судових рішень, які набрали законної сили, та не є обставиною, що утруднює виконання рішень суду.
З аналізу наведених вище норм слідує, що розстрочення або відстрочення виконання рішення можливе лише у виключних випадках за наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Під час вирішення питання про розстрочення виконання рішення суду обов`язково мають враховуватись також інтереси сторони, на користь якої ухвалене рішення, тобто стягувача.
За нормою ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України саме заявник зобов`язаний довести зазначений предмет доказування, тобто виняткові підстави для відстрочення виконання судового рішення.
З огляду на викладене вище суд першої інстанції, встановивши, що будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження тяжкого майнового стану заявником суду надано не було, а також не наведено обставин, які мають характер особливих або виняткових, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення суду. Крім того, місцевим судом вірно зауважено про те, що норми чинного законодавства допускають відстрочення виконання рішення лише у виняткових випадках, і відстрочення не може перевищувати одного року з дня ухвалення рішення, а у випадку задоволення клопотання заявника та розстрочення виконання рішення рівними частинами по 1200 грн розстрочить його виконання на 33 місяці, що є більшим за строк, встановлений законодавством України.
Доводи апеляційної скарги також не спростовують правильність висновків оскаржуваної ухвали, оскільки ці доводи зводяться до посилання на ті ж самі обставини та наведення обґрунтувань вимог, які вказані у заяві позивача, яким суд першої інстанції надав належну оцінку в оскаржуваній ухвалі і колегія суддів повністю погоджується із цією оцінкою та прийнятим судовим рішенням у даній цивільній справі.
Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому на підставі статті 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1   залишити без задоволення, а ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від21 січня 2026 року - без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 09 квітня 2026 року.

Головуючий суддя  О.І. Чельник
Судді  C.М. Єгорова
О.Л. Карпенко