ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Постанова
Іменем України
17 лютого 2026 року м. Херсон
Єдиний унікальний номер справи: 667/7799/15
Номер провадження: 22-ц/819/208/26

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:
головуючого Радченка С.В.,
суддів: Воронцової Л.П., Склярської І.В.
секретар: Олійник К.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 02 лютого 2022 року, ухваленого під головуванням судді Майдан С.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи – Перша Херсонська Державна нотаріальна контора, Корабельний відділ виконавчої служби міста Херсон Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання договору купівлі-продажу в частині покупця недійсним, визнання покупцем, визнання недійсним свідоцтва, визнання права власності на нерухоме майно,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог і рішення суду першої інстанції
У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому, із врахуванням змін та доповнень, просив визнати частково недійсним в частині покупця договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений 08 серпня 1996 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; визнати його ( ОСОБА_1 ) покупцем 1/2 частини зазначеного будинку; визнати недійсним свідоцтво про право власності на цей же будинок; визнати за ним право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 . Позовні вимоги мотивовані тим, що спірний будинок було придбано ним та його дружиною ОСОБА_2 у період шлюбу за спільні кошти подружжя. Будинок було оформлено на відповідачку (дружину), яка передала його в іпотеку. Згодом будинок було продано з прилюдних торгів в рахунок погашення боргу за кредитним договором, який укладала його дружина. Будинок з прилюдних торгів було придбано ОСОБА_4 , який не визнає його право власності на будинок та ініціював судовий спір про виселення з будинку.
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 02 лютого 2022 рокув задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що не вбачає порушень прав позивача при укладенні угоди купівлі-продажу спірного будинку.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити. Апеляційна скарга мотивована тим, що спірний будинок було придбано ним і ОСОБА_2 у період шлюбу за спільні кошти, а тому він є об`єктом спільної сумісної власності. Після реалізації будинку з прилюдних торгів за борги його колишньої дружини, покупець ОСОБА_4 не визнає його право власності на частину будинку та ініціював судовий спір про виселення з будинку. 
Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на апеляційну скаргу.
Письмовий відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції
Згідно актового запису про укладення шлюбу №545, зробленого 08.07.1983 року Міськвідділом РАГС м.Херсона, 08 липня 1983 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловікові – ОСОБА_6 , дружині – ОСОБА_6 .
Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна №1600 від 08.08.1996 року, укладеного на Херсонській товарній біржі «Альтер-Его» ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_3 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно довідки Комсомольського ВДРАЦС Херсонського МУЮ 01.02.2005 року зареєстровано розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 11.12.2008 року за справою №2-6125/2008 визнано дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений 08.08.1996 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 . Рішення набуло чинності 22.12.2008 року.
Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 16.10.2014 року рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 11.12.2008 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору дійсним та визнання права власності відмовлено.
17.10.2012 року державним нотаріусом Першої Херсонської державної нотаріальної контори Карповою Н.М. видано ОСОБА_4 свідоцтво на підставі ст.66 Закону України «Про виконавче провадження» та акта про проведені прилюдні торги, затвердженого начальником ВДВС Комсомольського РУЮ у м.Херсоні 10.10.2012 року, про право власності на майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 . Що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 10.02.2014 року.
Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 09.09.2015 року за справою №667/9014/14 рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 13.05.2015 року в частині визнання за ОСОБА_1 , ОСОБА_7 права власності по 1/3 частині за кожним житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_1 , ОСОБА_7 в задоволенні цих вимог. Зазначене рішення апеляційного суду в цій частині було залишене без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду кримінальних і цивільних справ від 18.05.2016 року. 
Остаточним рішенням в справі №667/9014/14, Касаційний цивільний суду в складі Верховного суду виніс постанову від 08.05.2018 року, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_7 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , відділу державної виконавчої служби Комсомольського районного управління юстиції в м.Херсоні, третя особа – відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» про визнання недійсними прилюдних торгів (на яких було реалізовано спірний будинок) – відмовлено.
Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає не в повному обсязі.
Відповідно до статті 22 КпШС України від 20 червня 1969 року (в редакції, яка була чинною на час укладення договору купівлі-продажу будинку) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.
Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.
Така ж норма була в подальшому закріплена у Сімейному Кодексі України (стаття 60).
Відповідно до положень частини четвертої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Як зазначалося вище, під час розгляду цивільної справи №667/9014/14 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_7 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , відділу державної виконавчої служби Комсомольського районного управління юстиції в м.Херсоні, третя особа – відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» про визнання права власності та визнання недійсними прилюдних торгів, були встановлені обставини, що факт придбання ОСОБА_2 спірного будинку мав місце під час шлюбу з ОСОБА_1 , та останній відповідно до ст.ст.22, 28 КпШС (діючих на час спірних правовідносин) має право власності на частку в спільному сумісному майні подружжя. При цьому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на частину будинку було відмовлено з тих підстав, що угода купівлі – продажу житлового будинку від 08.08.1996 року у передбаченому законом порядку з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавалася не дійсною, а ОСОБА_2 на підставі ст.ст.128, 153 ЦК УРСР і ст.49 Закону України «Про власність» набула право власності на спірний житловий будинок і правомірно ним володіла. 
Тобто, судами було встановлено, що оскільки угода купівлі-продажу житлового будинку була укладена у період шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , проте будинок було зареєстровано на ОСОБА_2 , що не заборонено законом та не порушувало права ОСОБА_1 , визнання угоди недійсною не поновлювало права позивача, тому що угода купівлі - продажу житлового будинку від 8 серпня 1996 року у передбаченому законом порядку з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавалася не дійсною, ОСОБА_2 на підставі ст.ст.128, 153 ЦК УРСР і ст. 49 Закону України «Про власність» набула право власності на спірний житловий будинок і правомірно ним володіла.
Але той факт, що будинок було придбано у період шлюбу та являється об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, учасниками справи не оспорювався та недоведеним судами не визнавався.
Навпаки, судами було встановлено, що житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , є предметом іпотеки відповідно до договору іпотеки укладеного між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 в рахунок забезпечення кредитних зобов`язань останньої. Відповідно до вимог ст. 65 СК України, ОСОБА_1 надавав згоду ОСОБА_2 на укладення договору іпотеки, що підтверджується нотаріально завіреною заявою ОСОБА_1 . Стаття 65 Сімейного Кодексу України регулює питання, пов`язані з правом подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Таким чином, колегія суддів вважає доведеним факт, що в силу ст.22 КпШСУ, ОСОБА_1 являється власником частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до положень статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Зважаючи на ту обставину, що титульний власник спірного будинку ОСОБА_4 , який придбав будинок на прилюдних торгах, ініціював судовий спір про виселення ОСОБА_1 з належного останньому на праві спільної сумісної власності будинку (справа 667/5847/14), колегія суддів також вважає доведеним факт порушення права позивача на володіння своєю власністю з боку ОСОБА_4 та вважає, що позовна вимога про визнання за позивачем права власності на частину будинку є належним способом захисту його порушеного права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.
Позовні вимоги в частині визнання частково недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку та визнання недійсним свідоцтва про право власності на будинок задоволенню не підлягають, як такі що не сприяють поновленню порушеного права власника, оскільки задоволення позовної вимоги про визнання права власності є підставою для внесення усіх відповідних змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 02 лютого 2022 рокускасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи – Перша Херсонська Державна нотаріальна контора, Корабельний відділ виконавчої служби міста Херсон Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання договору купівлі-продажу в частині покупця недійсним, визнання покупцем, визнання недійсним свідоцтва, визнання права власності на нерухоме майно- задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
В задоволенні решти позовних вимог відмовити з підстав, викладених в мотивувальній частині даної постанови.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий          С.В. Радченко

Судді      Л.П. Воронцова

І.В. Склярська