Справа № 183/991/26
№ 2/183/461/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2026 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Парфьонова Д. О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про:
- стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 26500,00 грн,
в с т а н о в и в:
21 січня 2026 року ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до суду з цим позовом, переданим головуючому судді 11 лютого 2026 року.
Позов обґрунтований тим, що він, ОСОБА_1 мав намір придбати товар - зарядну станцію EcoFlow Delta 2, потужністю 1800 Вт та ємністю 1024 Вт/год, інформація про яку була розміщена на вебсайті VoltPower (http://www.voltpower.com.ua/). З метою придбання зазначеного товару вступив у комунікацію з особою, яка здійснювала продаж вказаного товару та діяла від імені Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (надалі - відповідач). У ході такої комунікації позивачеві доведено до відома Рахунок на оплату від 17 січня 2026 року № 307, в якому зазначено відомості про товар (найменування - Зарядна станція EcoFlow Delta 2, 1800 Вт, 1024 Вт/год; вартість 26 500,00 грн), а також повні реквізити продавця - отримувача грошових коштів, зокрема: прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, реєстраційний номер облікової картки платника податків, банківський рахунок, найменування обслуговуючого банку, контактний номер телефону та адресу електронної пошти. На виконання вказаної домовленості 18 січня 2026 року позивачем здійснено оплату товару в повному обсязі шляхом перерахування грошових коштів у сумі 26 500,00 грн на банківський рахунок № НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк» (отримувач - ФОП ОСОБА_2 , код отримувача - НОМЕР_2 , призначення платежу «Зарядна станція EcoFlow Delta 2, 1800 Вт, 1024 Вт/год»), що підтверджується Платіжною інструкцією від 18 січня 2026 року № 8403-5366-1989-5626.
Позивач указує, що після зарахування грошових коштів на рахунок відповідача, останній припинив будь-яку комунікацію з ним: не відповідає на телефонні дзвінки, повідомлення та електронні листи, товар не відправляє та не передає, грошові кошти не повертає. Вважає, що між ним та відповідачем виникли цивільні правовідносини, які випливають з безпідставного одержання коштів останнім. Зазначене є підставою для звернення позивача до суду з вимогою стягнути з відповідача безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 26 500,00 грн.
Також вказує, що розмір витрат на професійну правничу допомогу не може бути визначений на момент подання позову, оскільки залежить від фактичного обсягу наданих послуг, який, у свою чергу, буде остаточно сформований та підтверджений протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Однак, орієнтовно на момент подання цієї позовної заяви такі витрати очікуються у розмірі 8 000 гривень 00 копійок.
Постановленою судом ухвалою від 12 лютого 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та відкрито провадження у справі, встановлено строк на подання відзиву (15 днів з дня отримання ухвали), відповіді на відзив, заперечень. Роз`яснено сторонам право подати клопотання про проведення розгляду справи з повідомленням сторін.
03 березня 2026 року при наявності електропостачання в приміщенні суду копію ухвали суду направлено відповідачеві.
27 березня 2026 року конверт з поштовим вкладенням у виді копії ухвали суду повернуто до суду з відміткою відділення поштового зв`язку «За закінченням встановленого терміну зберігання», що за вимогами ЦПК України не є належним доказом повідомлення особи, а тому 30 березня 2026 року копію ухвали суду повторно направлено відповідачеві та отримано останнім 05 квітня 2026 року. 
Станом на 22 квітня 2026 року правом подання відзиву відповідач не скористався. Заяв, клопотань не подавав. Від учасників справи сторонами клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін не надходило.
Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, висновує таке.
Судом за допомогою мережі Інтернет перевірено посилання, вказане позивачем у позові на сайт: «http://www.voltpower.com.ua/», водночас, станом на момент розгляду справи зв`язок із сайтом відсутній, при зверненні за адресою сайту наявне посилання «DNS_PROBE_FINISHED_NXDOMAIN». 
Наданий позивачем у паперовій копії Рахунок на оплату 307, виписаний ФОП ОСОБА_2 з указівкою на ім`я сайту «www.voltpower.com.ua» містить відомості про постачальника та його реквізити: дата 17 січня 2026 року; пошта ІНФОРМАЦІЯ_1 ; договір; телефон НОМЕР_3 ; валюта UAN; ЄДРПОУ НОМЕР_2; термін сплати 18 січня 2026 року. Покупець: ОСОБА_1 , Україна, м. Київ, Нова пошта № 242. Найменування; Зарядна станція EcoFlow Delta 2, 1800 Вт, 1024 Вт/год, кількість 1, одиниця Товар, ціна без ПДВ 26 500,00, всього з ПДВ 26 500,00. Отримувач ФОП ОСОБА_2 ; Рахунок НОМЕР_1 ; Банк АТ КБ «ПриватБанк», Код отримувача НОМЕР_2 /а.с.5/.
Згідно з паперовою копією електронного доказу у виді Платіжної інструкції від 18 січня 2026 року № 8403-5366-1989-5626 /а.с.6/ вбачається, що 18 січня 2026 року ОСОБА_1 (Код платника НОМЕР_4 , Рахунок платника НОМЕР_5 ) здійснив оплату 26 500,00 грн та 3 грн комісії на рахунок ФОП ОСОБА_2 (Код отримувача НОМЕР_2 ; Рахунок отримувача НОМЕР_1 в АТ КБ «Приватбанк» з призначенням платежу «Зарядна станція EcoFlow Delta 2, 1800 Вт, 1024 Вт/год») /а.с.6/.
З огляду на аргументи позовної заяви, вбачається наявність спору між позивачем та відповідачем з приводу стягнення з відповідача грошових коштів, перерахованих з рахунку позивача.
Вирішуючи позовні вимоги, суд ураховує таке.
За змістом частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до положень статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Відповідно до п. 4 ст. 2 та ст. 14 ЦПК України передбачено, що змагальність є однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено, як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставин.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України).
За положеннями ст. 77 - 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно з частинами 2 - 4, 8 статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Як установлено судом, згідно з платіжною інструкцією позивачем перераховано кошти у розмірі 26 500,00 грн на рахунок отримувача з кодом НОМЕР_2 , що відповідає коду ФОП ОСОБА_2 , наявному в ЄДРПОУ, який є загальнодоступним /а.с.7-8/. 
Таким чином, суд висновує, що позивачем надано суду належні та допустимі докази на підтвердження того, що грошові кошти у вищевказаному розмірі перераховані з рахунку позивача саме на рахунок відповідача.
Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України, зокрема ст. 1212 ЦК України.
Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Так, зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).
З аналізу зазначених правових норм убачається, що зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов.
По-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння.
По-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою.
По-третє, обов`язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 ЦК України).
За змістом ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Відсутністю правової підстави вважають такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України.
Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України тільки за наявності ознак безпідставності такого виконання.
Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.
Досліджуючи обставини цієї справи суд висновує, що у позові позивачем фактично викладено, що правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем стосуються договору купівлі-продажу майна.
Надані у справу докази у виді рахунку на оплату за товар - зарядну станцію, призначення платежу в платіжній інструкції (зарядна станція) вказує на виникнення між позивачем та відповідачем відносин купівлі-продажу з повною оплатою товару. При цьому надані докази не дають можливість встановити строк виконання обов`язку доставити товар.
За ст. 655 ЦК України з договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. 
Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (ч. 1 ст. 662 ЦК України). Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві (ч. 2 ст. 664 ЦК України).
Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу (ч. 1 ст. 691 ЦК України).
За ч. 1 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. 
Також, за ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця (ч. 3 ст. 693 ЦК України)
Відповідно до ч. 1 ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
За ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Позивач у позові вказує, що відповідач на його вимоги надати товар не відповідає, товар не передає, відтак - зберігає оплачені позивачем кошти без достатніх правових підстав. 
Водночас матеріали справи у своїй сукупності свідчать, що позивачем сплачені кошти не без підстав, а на виконання правочину купівлі-продажу товару. При цьому доказів того, що правова підстава передання коштів (договір купівлі-продажу) на момент звернення до суду відпала, суду не надано. Доказів того, що укладений між сторонами договір купівлі-продажу містив обов`язок негайного виконання, узгоджений строк передачі товару, або доказів звернення позивача до відповідача з приводу передачі товару (докази пред`явлення вимоги) позивач до позову також не додає. Посилання позивача на те, що останній не має змоги отримати відповідь відповідача суд вважає непідтвердженими з огляду на обізнаність позивача щодо адреси відповідача (вказана у позові) та подання доказів направлення позивачем відповідачеві копії позовної заяви /а.с.9/. 
Відтак, оскільки станом на момент розгляду справи суду не надано доказів пред`явлення вимоги передачі товару відповідачеві суд висновує, що відсутня підстава для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів попередньої оплати.
При цьому суд зазначає, що у цій справі позивачем фактично невірно обрано спосіб захисту порушеного права (стягнення коштів за ст. 1212 ЦК України), водночас, навіть із застосуванням положень, передбачених ч. 2 ст. 5 ЦПК України (обрання судом ефективного захисту відповідно до викладеної в позові вимоги про стягнення), суд, з-за відсутності доказів дотримання положень ч. 2 ст. 530 ЦК України, не вбачає підстав для стягнення суми попередньої оплати за ч. 2 ст. 693 ЦК України.
Оскільки суд виснував про відмову в задоволенні позовних вимог, судовий збір покладається на позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 5, 12, 77-82, 141, 258, 259, 264-265, 268 ЦПК України, суд 
в и р і ш и в:
у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду складене та підписане 22 квітня 2026 року.

Учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ; адреса: АДРЕСА_1 ;
відповідач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя         Д. О. Парфьонов