Справа № 183/1927/26
№ 2-а/183/20/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2026 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Парфьонова Д. О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про:
- визнання протиправними дій щодо подання до органів Національної поліції повідомлення про розшук ОСОБА_1 ;
- зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 скасувати запис про розшук та надіслати відповідне повідомлення до органів поліції,
в с т а н о в и в:
17 лютого 2026 року до Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов цей адміністративний позов, переданий головуючому судді 05 березня 2026 року.
Обґрунтовуючи позов сторона позивача вказує, що 12 лютого 2026 року позивачеві стало відомо через додаток «Резерв+», що він внесений до розшуку ІНФОРМАЦІЯ_3 за нібито порушення правил військового обліку (неявка за повісткою). Позивач вважає дії ІНФОРМАЦІЯ_2 протиправними, оскільки: повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 він не отримував особисто, рекомендований лист не вручався, поштовий відправник не фіксував його підпису; позивач належним чином не був викликаний, а тому складу правопорушення немає; порядок звернення до поліції щодо розшуку (Постанова КМУ № 560) було порушено. Він не отримував від ІНФОРМАЦІЯ_2 жодних офіційних документів, які б могли підтверджувати факт порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Також не було надано можливості ознайомитися з матеріалами справи або отримати копії адміністративних документів (матеріалів), які б обґрунтовували звернення відповідача до поліції. Відносно позивача, як боржника відсутні виконавчі провадження на користь відповідача, що також вказує на відсутність виконавчого документу у формі постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за статтею 210-1 КУпАП. Відсутність виконавчих проваджень свідчить про те, що позивач не має невиконаних зобов`язань перед відповідачем, у протилежному випадку була б прийнята останнім постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Наявність вказаних протиправних дій обмежує його свободу та права, при тому, що відсутній протокол, постанова за КУпАП або ухвала / вирок суду за КПК.
Постановленою суддею ухвалою від 05 березня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку письмового провадження. Встановлено відповідачеві п`ятиденний строк для подання відзиву. Роз`яснено сторонам право подати клопотання про проведення розгляду справи з повідомленням сторін.
06 березня 2026 року ухвала суду доставлена сторонам до електронних кабінетів. 
Станом на дату розгляду справи клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін від сторін до суду не надходило. Правом на подання відзиву відповідач не скористався.
Дослідивши доводи адміністративного позову, відзиву, оцінивши їх поданими позивачем, відповідачем доказами в їх сукупності, суд висновує таке.
ОСОБА_1 є військовозобов`язаним та перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 , потребує проходження базової загальновійськової підготовки, солдат резерву. Постановою ВЛК від 19 лютого 2020 року визнаний придатним до проходження служби, оновив дані 30 травня 2024 року /а.с.4/. В електронному військово-обліковому документів, наданому позивачем вказано про наявність звернення ІНФОРМАЦІЯ_5 до Нацполіції 11 лютого 2026 року з причин не прибуття за повісткою ОСОБА_1 
12 лютого 2026 року позивачем складено акт фіксації статусу в застосунку «Резерв+» /а.с.5/.
При вирішенні спору, суд виходить з такого.
За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі Закон № 2232-ХІІ), частиною першою статті 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Частиною третьою статті 1 Закону № 2232-ХІІ передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Відповідно до частини десятої статті 1 Закону № 2232-ХІІ громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, приписки до призовної дільниці, взяття на військовий облік, визначення призначення на особливий період, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Станом на час розгляду справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.
Правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів регулюються Законом України від 16 березня 2017 року № 1951-VIII «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (далі Закон № 1951-VIII).
Згідно зі статтею 1 Закону № 1951-VIII Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів - це інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.
Відповідно до статті 5 Закону № 1951-VIII органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки. Органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних.
Частиною третьою статті 14 Закону № 1951-VIII встановлено, що органи ведення Реєстру вносять до Реєстру відомості про призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Щодо доводів позивача про відсутність протоколу (постанови) про притягнення до адміністративної відповідальності, як підстави для визнання дій відповідача протиправними, суд зазначає таке.
Внесення до Реєстру відомостей про порушення правил військового обліку та про розшук є формою фіксації стану виконання громадянином свого військового обов`язку.
Запис «У розшуку» в системі «Оберіг» (що відображається в «Резерв+») зазвичай свідчить про те, що ТЦК та СП здійснив заходи щодо розшуку особи, яка ухиляється від виконання військового обов`язку, зокрема, не з`являється за повістками.
Відповідно до статті 259 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), при порушенні призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, порушенні законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, для складення протоколу про адміністративне правопорушення, якщо його складання є обов`язковим, порушник може бути доставлений поліцейським до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487 затверджено Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Згідно з пунктом 79 цього Порядку, районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки звертаються до органів Національної поліції щодо розшуку, затримання і доставки осіб, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 КУпАП.
Отже, внесення інформації про розшук до Реєстру є наслідком реагування суб`єкта владних повноважень на факт неявки військовозобов`язаного.
Відсутність на момент внесення такого запису протоколу (постанови) про накладення адміністративного стягнення не свідчить про незаконність дій відповідача, оскільки сама процедура притягнення до відповідальності (складання протоколу, розгляд справи) часто вимагає присутності особи, для забезпечення якої і оголошується розшук (адміністративне затримання та доставлення).
Суд акцентує увагу, що позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він у спірний період належним чином виконував правила військового обліку, зокрема, що він з`являвся до ТЦК та СП за викликом або мав поважні причини для неявки.
Саме лише твердження про відсутність постанови про штраф, не отримання повістки про виклик не спростовує факту порушення правил обліку (неявки), який став підставою для внесення відповідних відомостей до Реєстру.
В умовах правового режиму воєнного стану належне ведення військового обліку та повнота даних Реєстру мають критичне значення для обороноздатності держави.
Видалення з Реєстру відомостей про порушення правил військового обліку та розшук за відсутності доказів усунення цих порушень (наприклад, доказів явки до ТЦК) суперечило б меті ведення Реєстру та інтересам національної безпеки.
Враховуючи викладене, суд висновує, що дії відповідача щодо внесення до Реєстру відомостей про порушення позивачем правил військового обліку та його розшук вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Позивачем не доведено протиправності дій відповідача та не надано доказів виконання ним свого конституційного обов`язку, що виключало б підстави для внесення спірних відомостей.
Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Однак, обов`язок відповідача довести правомірність своїх дій не звільняє позивача від обов`язку навести аргументи та надати докази, які б свідчили про порушення його прав та необґрунтованість дій суб`єкта владних повноважень. Позивач таких доказів (щодо дотримання ним правил обліку) не надав.
З урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд висновує, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Згідно до ст. 139 КАС України в разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
На підставі викладеного, керуючись ст. 5, 6, 19, 77, 90, 159, 241-246, 268-272, 286, 293 КАС України, суд
в и р і ш и в:
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 – відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду складене та підписане 17 березня 2026 року.

Учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;
відповідач – ІНФОРМАЦІЯ_7 , код в ЄДРПОУ НОМЕР_2 ; місцезнаходження за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя         Д. О. Парфьонов