Коростишівський районний суд Житомирської області 

Справа № 935/2682/25
Провадження № 2/935/344/26
РІШЕННЯ
Іменем України
06 квітня 2026 року       м.Коростишів
Коростишівський районний суд Житомирської області у складі судді Щербаченко І.В., за участю секретаря судового засідання Кумечко С.М., розглянувши цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
у с т а н о в и в:
Позивач через електронний кабінет звернувся до Коростишівського районного суду Житомирської області з позовною заявою в порядку цивільного судочинства, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за договором № 0976056899 від 11.01.2020 року у розмірі 52 579,50 грн., покликаючись на невиконання узятих на себе зобов`язань.
В судове засідання представник позивача не з`явився, в прохальній частині позовної заяви зазначили, що розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, не заперечують проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявсь належним чином, про причини неявки суд не попередив. Заяв про поважність неявки в судове засідання, відзиву, заперечень на позовну заяву не надав.
Суд вирішив можливим розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до наступного висновку.
Порядок здійснення цивільного судочинства встановлений ЦПК України, за яким суд розглядає справи у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися нам припущеннях (ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України).
Суд, вирішуючи заявлені вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, виходить із положень п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, за яким підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
У ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст.1055 ЦК України).
Як регламентовано ст.11 Закону «Про споживче кредитування», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону (електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом), вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію (ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Як регламентовано ст.13 Закону України «Про електронну комерцію», розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України "Про платіжні послуги", &quot;Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг.
Відповідно до ч.1ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбаченихст.515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За сформованою позицією Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц тлумачення ч.1 ст.512 ЦК України дає підстави для висновку, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договорів факторингу (глава 73 ЦК України), купівлі-продажу чи міни (ч.3ст.656 ЦК України).
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження (ст.ст.1077, 1080 ЦК України).
Презумпція правомірності правочину (ст.204 ЦК України) означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010).
Судом з`ясовано, що 11 січня 2020 року між ТОВ «ІНФІНАНС» (кредитодавцем) та відповідачем (позичальником) через інформаційно-комунікаційну систему фінансової компанії укладено договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0976056899 шляхом підписання електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання останнім одноразового ідентифікатора – 3d0d31. Договір також підписано кредитодавцем шляхом підписання електронним підписом, відтвореним шляхом використання останнім одноразового ідентифікатора 2L3Z8W.
За обумовленими та погодженими на власний розсуд сторонами умовами договору кредит надається для власних потреб у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії договору 36 календарних місяців (3 роки).
Надалі 10 березня 2020 року між цими ж сторонами згідно з заявкою-анкетою № 2628608866, підписаного позичальником за допомогою електронного підпису 7v7r0v, в рамках договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0976056899 від 11 січня 2020 року, погоджено надання кредиту (траншу) 4000 грн із відсотковою ставкою 1,75 % за один день користування кредитом. Строк дії Договору 3 роки.
Позивачем до позову долучено паперові копії електронних доказів договору (ч.3 ст.100 ЦПК України).
У договорі містяться персональні дані відповідача як позичальника: дата народження, серія та номер паспорта, адреса реєстрації та фактична адреса проживання, реєстраційний номер облікової картки платника податків. У матеріалах справи відсутні докази того, що надання персональних даних здійснено не відповідачем, а іншою особою. Жодних даних щодо укладення договору іншою особою, протиправності дій третіх осіб стосовно відповідача, як і незаконності заволодіння його персональними даними, немає.
Таким чином суд бере до уваги кредитний договір із доповненнями, який укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам закону, за відсутності доказів укладення іншою особою. Саме такий висновок відображено у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2025 року у справі № 686/32982/23.
Судом установлено, що позивачем на виконання укладеного договору 11.01.2020 року здійснено переказ через сервіс онлайн платежів iPay.ua (номер трансакції в системі 50655774) у розмірі 4000 грн кредиту на карту відповідача НОМЕР_1 . Наведене підтверджується довідкою кредитодавця та відомостями ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ», що на підставі договору на переказ коштів № ФК-П-17/08-04 від 03 березня 2017 року надає кредитодавцю послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків.
Відповідачем не надано жодних доказів неотримання кредитних коштів чи неналежність йому карти НОМЕР_1 , у зв`язку з чим піддавати сумніву реальність грошового переказу немає. Із таких же міркувань виходить Верховний Суду постанові від 17 грудня 2025 року у справі № 686/32982/23.
На підставі договору факторингу №14-07/21 від 14 липня 2021 року з додатками актами приймання-передання реєстру боржників, реєстром боржників (витягом), укладеним між фінансовою компанією ТОВ «ІНФІНАНС» (клієнт) та фінансовою установою ТзОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (фактор), останнє набуло право вимоги за борговими зобов`язаннями відповідача за кредитним договором.
Надалі на підставі договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги факторингу № 14 липня 2021 року з додатками актами приймання-передання реєстру боржників, реєстром боржників (витягом), укладеним між фінансовою компанією ТОВ «ІНФІНАНС» (клієнт) та фінансовою установою ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (фактор), останнє набуло право вимоги за борговими зобов`язаннями відповідача за кредитним договором.
Надалі на підставі договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року з додатками актами прийому-передачі реєстру боржників та реєстром боржників (витягом), укладеним між фінансовою компанією ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (клієнт) та фінансовою установою ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (фактор) позивач по справі, останнє набуло право вимоги за борговими зобов`язаннями відповідача за кредитним договором.
Позивач, покликаючись на невиконання відповідачем умов кредитного договору, долучає розрахунок заборгованості та просить стягнути заборгованість у розмірі 76 659,50 грн, з яких: 4000,00 грн за тілом кредиту; 72 589,50 грн за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги та заборгованість за нарахованими процентами згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимог по дату виготовлення розрахунку заборгованості) – 70,00 грн. Враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 52579,50 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 4000,00 грн., заборгованість за відсотками 48 579,50 грн.
За змістом висновку Верховного Суду у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21 саме на сторону відповідача покладено процесуальний обов`язок спростування розміру заборгованості, заявленого стороною позивача.
Сторона відповідача, власного контррозрахунку не провів та доказів його неправильності не надав. З огляду на таке у суду немає підстав сумніватися в обґрунтованості розрахунків, які беруться до уваги як розмір наявної заборгованості перед позивачем.
За позицією Верховного Суду у справі № 607/16163/19 (постанова від 27 січня 2021 року) обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідачем усупереч процесуальному обов`язку не спростовано аргументи та достовірність доказів позивача. З урахуванням презумпції правомірності правочинів та обов`язковість договору для сторін, беручи до уваги відсутність доказів існування заборгованості перед позивачем, доводи позивача щодо стягнення заявленої суми боргу з відповідача з наданням переконливих доказів є підставними та позов підлягає до задоволення. Порушене відповідачем цивільне право позивача підлягає захисту в судовому порядку. 
У матеріалах справи відсутні відомості та докази, які б доводили протилежне та беззастережно спростовували зазначений висновок суду, який узгоджується і такими засадами цивільного законодавства/судочинства як верховенство права, свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 ЦК України, ст.2 ЦПК України).
Однією з засад (принципів) цивільного судочинства з відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалено судове рішення (ст.2 ЦПК України).
Розподіляючи судові витрати, суд виходить із положень ст.ст.133, 141 ЦПК України, за якими судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Таким чином на відповідача слід покласти сплачені позивачем при подачі позову до суду документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. Докази наявності у відповідача пільг зі сплати судового збору у матеріалах справи відсутні.
Також позивачем у позові заявлено про відшкодування за рахунок відповідача 16 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, у підтвердження чого надано: договір про надання правової допомоги від 01 липня 2024 року, заявка про надання юридичної допомоги від 01 вересня 2025 року, витяг з акта про надання юридичної допомоги від 30 вересня 2025 року.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч.3 ст.141 ЦПК України).
Верховний Суд у постанові від 23 квітня 2025 року у справі № 638/13336/21 виснував, що з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.3 ст.141 ЦПК України, суд може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.
Суд керується тим, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, оскільки цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи. Указані критерії адвокатських витрат є оціночним поняттям. Отже, суд з власної ініціативи перевіряє, чи є судові витрати, зокрема, неминучими, реальними, розумними, пов`язаними з розглядом справи, фактично понесеними, пропорційними.
Витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (постанова Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19).
Суд критично оцінює співмірність розміру судових витрат, пов`язаних із наданням адвокатом вказаних вище послуг. Указаний спір належить до категорій малозначних справ, розгляд справи проводився без повідомлення (виклику) сторін, щодо вирішення спору про стягнення заборгованості за кредитним договором існує безліч сталою та послідовної практики Верховного Суду, обсяг аналітичної й технічної роботи, відтак суд прийшов переконання, що розмір витрат на правничу допомогу є завищеним та необґрунтованим, у зв`язку з чим підлягає зменшенню. Зважаючи на викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2000 грн. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката.
Заява підлягає частковому задоволенню, докази у спростування такого висновку суду відсутні.
Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265 ЦПК України, суд
у х в а л и в :
Задовольнити позов.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за договором № 0976056899 від 11 січня 2020 року у розмірі 52 579,50 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» 2422,40 грн судового збору та 2000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Інформація про учасників справи:
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР». Код ЄДРПОУ 44276926, м. Київ, вул. Мечнікова, 3, офіс 306;
відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .
Рішення складено 06.04.2026 року, що є датою його ухвалення за відсутності учасників справи, як це передбачено ч.5 ст.268 ЦПК України.

Суддя І.В. Щербаченко