ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" квітня 2026 р. Справа№ 911/283/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Коробенка Г.П.
суддів: Сибіги О.М. 
Кравчука Г.А. 

за участю секретаря судового засідання Огірко А.О.
за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 07.04.2026

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецмонтаж-ССХ"
на рішення Господарського суду Київської області 
від 28.10.2025 (повний текст складено та підписано 07.11.2025)
на додаткове рішення Господарського суду Київської області 
від 25.11.2025 (повний текст складено та підписано 02.12.2025)
у справі №911/283/25 (суддя Д.Г. Заєць)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Центр правових послуг А.С.К. "
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецмонтаж-ССХ"
про стягнення заборгованості
та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецмонтаж-ССХ"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Центр правових послуг А.С.К. "
про визнання недійсним пункту договору

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст первісних та зустрічних позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Центр правових послуг А.С.К." (далі - позивач за первісним позовом) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецмонтаж-ССХ" (далі - відповідач за первісним позовом) про стягнення 88 141,86 грн, з яких 70 600,00 грн основного боргу, 10 369,79 грн пені, 1 216,46 грн 3% річних та 5 955,61 грн інфляційних втрат.
Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем його зобов`язань за Договором №4/12-01 про надання правничої допомоги від 12.01.2024 в частині оплати за надані позивачем послуги.
В процесі розгляду справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Спецмонтаж-ССХ" звернулося до Господарського суду Київської області із зустрічним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Центр правових послуг А.С.К." про визнання недійсним договору №4/12-01 про надання правничої допомоги від 12.01.2024.
У подальшому, Товариство з обмеженою відповідальністю "Спецмонтаж-ССХ" подало до суду заяву про зміну предмету позову, відповідно до якої заявник просить суд змінити предмет позову, виклавши позовні вимоги зустрічної позовної заяви таким чином: «Визнати недійсним п. 1.3 «Для виконання послуг, передбачених п. 1.1 договору, виконавець уповноважує адвокатів Скрицького Анатолія Казимировича та/або Скрицьку Надію Анатоліївну, які можуть діяти як разом, так і окремо один від одного» договору №4/12-01 про надання правничої допомоги від 12.01.2024.
В обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю "Спецмонтаж-ССХ" посилається на те, що стороною Договору - виконавцем - є ТОВ "Юридична фірма "Центр правових послуг А.С.К.", яке не є адвокатом/адвокатським бюро/адвокатським об`єднанням, відтак, ТОВ "Юридична фірма "Центр правових послуг А.С.К. " не могло, згідно із Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", надавати професійні правничі послуги у судах. ТОВ "Юридична фірма "Центр правових послуг А.С.К." з огляду на те, що воно не є адвокатом/адвокатським бюро/адвокатським об`єднанням - не мало необхідного обсягу цивільної дієздатності для укладення договору про надання професійних правничих послуг у суді.

Короткий зміст оскаржених рішення та додаткового рішення місцевого господарського суду та мотиви їх прийняття

Рішенням Господарського суду Київської області від 28.10.2025 первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Центр правових послуг А.С.К." до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецмонтаж-ССХ" про стягнення заборгованості задоволено частково. 
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецмонтаж-ССХ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Центр правових послуг А.С.К." 70 600 грн 00 коп. заборгованості, 9 201 грн 78 коп. пені, 1 216 грн 46 коп. 3% річних, 5 955 грн 61 коп. інфляційних втрат та 2 987 грн 87 коп. витрат зі сплати судового збору. 
В решті позовних вимог відмовлено.
У задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецмонтаж-ССХ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Центр правових послуг А.С.К." про визнання недійсним пункту договору відмовлено.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд встановив, що на виконання умов Договору, між сторонами підписано акти приймання-передачі наданих послуг від 31.05.2024 на суму 30 800,00 грн, від 28.06.2024 на суму 31 800,00 грн, від 25.07.2024 на суму 8 000,00 грн на загальну суму 70 600,00 грн без зауважень щодо об`єму, якості та строків надання таких послуг. Однак, відповідачем за первісним позовом зобов`язання з оплати наданих послуг не виконано, у зв`язку із чим, за ним утворилась заборгованість у сумі 70 600,00 грн. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача за первісним позовом заборгованості за надані послуг у сумі 70 600,00 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Також суд, перевіривши наданий позивачем за первісним позовом розрахунок інфляційних втрат у сумі 5 955,61 грн та 3% річних у сумі 1 216,46 грн суд встановив, що такий розрахунок є обґрунтованим, арифметично вірним, а тому, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Відповідно до зробленого судом розрахунку, розмір пені нарахованої на заборгованість відповідача за кожним актом приймання-передачі наданих послуг, з урахуванням періодів нарахування та ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, складає 9 201,78 грн, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. 
Стосовно зустрічних позовних вимог суд виходив з того, що укладений між ТОВ "Юридична фірма "Центр правових послуг А.С.К." та ТОВ "Спецмонтаж-ССХ" Договір №4/12-01 від 12.01.2024 року про надання правничої допомоги не суперечить Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", оскільки, виконання такого Договору здійснювалося адвокатами. Суд також зазначив, що за відсутності належного обґрунтування з наданням відповідних доказів та встановлення в судовому рішенні наявності порушеного права позивача за зустрічним позовом, як учасника оспорюваного правочину, незалежно від встановлених інших обставин справи, відсутні підстави для задоволення позову про визнання пункту договору недійсним. Таким чином, суд дійшов висновку, що позов про визнання недійсним пункту 1.3 Договору №4/12-01 від 12.01.2024 про надання правничої допомоги є необґрунтованим, оскільки, позивач за зустрічним позовом не довів порушення своїх прав за оспорюваним Договором.
Додатковим рішенням Господарського суду Київської області від 25.11.2025 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Центр правових послуг А.С.К." про ухвалення додаткового рішення у справі №911/283/25 задоволено повністю. 
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецмонтаж-ССХ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Центр правових послуг А.С.К." 45 700 грн 00 коп. витрат на правничу допомогу.
Приймаючи додаткове рішення, суд виходив з того, що сума судових витрат на професійну правову допомогу в розмірі 45 700,00 грн, надана позивачу адвокатом Самофаловою О.Ю. підтверджена належними та допустимими доказами.
Дослідивши матеріали справи та враховуючи категорію та складність справи, в межах якої позивачем за первісним позовом отримано адвокатські послуги, об`єм роботи, проведеної адвокатом при підготовці позовної заяви та під час розгляду справи, з урахуванням критеріїв пропорційності та розумності, суд вважав обґрунтованим розмір покладених на відповідача за первісним позовом витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката у сумі 45 700,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнення їх доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Спецмонтаж-ССХ" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення від 28.10.2025 у справі №911/283/25 скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні первісного позову відмовити в повному обсязі, а зустрічну позовну заяву задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийняте місцевим судом з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. При цьому скаржник стведжує, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Центр правових послуг А.С.К. ", яке не є Адвокатом / Адвокатським бюро / Адвокатським об`єднанням, не мало необхідного обсягу цивільної дієздатності для укладення договору про надання професійних правничих послуг у суді.
Також відповідач зазначає, що попередній орієнтовний розмір понесених судових витрат на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в апеляційній інстанції складає 80 000,00 грн.
Стосовно додаткового рішення апелянт указує на те, що останнє є необгрунтованим та безпідставним, тому підлягає скасуванню. При цьому апелянт посилається на те, що покладення на нього витрат на професійну правничу допомогу у визначеному судом розмірі є надмірним. Апелянт наголошує на тому, що сума витрат у розмірі 45 700,00 грн складає 53% від суми стягнення за основним рішенням, що не відповідає вимогам щодо пропорційності до предмету спору та підлягає зменшенню до 0 (нуля).

Узагальнені доводи та заперечення сторін

26.01.2026 через підсистему "Електронний суд" від позивача за первісним позовом надійшов відзив на апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Київської області від 28.10.2025, в якому останній заперечив доводи викладені в ній, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Позивач наголошує на тому, що апелянтом не спростовано наявність заборгованості за Актами приймання-передачі наданих послуг за договором №4/12-01 від 12.01.2024, зокрема від 31.05.2024, 28.06.2024, від 25.07.2024, що скріплені підписами та печатками сторін договору, а рішення суду першої інстанції про задоволення первісного позову є законним та обґрунтованим. Позивач також зазначає, що як звертаючись із зустрічним позовом, так і в апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю "Спецмонтаж-ССХ" не вказало, які саме права та законні інтереси порушені оспорюваним пунктом Договору і, які саме права та інтереси буде захищено та відновлено в результаті визнання оспорюваного пункту Договору недійсним. Саме тому, Господарський суд Київської області дійшов обґрунтованого висновку, що позов про визнання недійсним пункту 1.3 Договору №4/12-01 від 12.01.2024 про надання правничої допомоги є необґрунтованим, оскільки, позивач за зустрічним позовом не довів порушення своїх прав за оспорюваним Договором. 
Також, 26.01.2026 через підсистему "Електронний суд" від позивача за первісним позовом надійшов відзив на апеляційну скаргу на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 25.11.2025, в якому останній заперечив доводи викладені в ній, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Позивач посилається на те, що в апеляційній скарзі не зазначено жодного правового аргументу, у чому саме полягає незаконність і (або) необґрунтованість додаткового рішення Господарського суду Київської області від 25 листопада 2025 року. Позивач також зазначає, що під час розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення, Товариством з обмеженою відповідальністю "Спецмонтаж-ССХ" не було надано суду ані жодних заперечень щодо неспівмірності витрат на правову допомогу, ані незгоди із сумою понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційних скарг, заяв і клопотань сторін

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.11.2025 апеляційну скаргу у справі №911/283/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді: Тарасенко К.В., Кравчук Г.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецмонтаж-ССХ" на рішення Господарського суду Київської області від 28.10.2025 у справі № 911/283/25 залишено без руху, надано скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги. Витребувано матеріали справи №911/283/25 з Господарського суду Київської області.
05.12.2025 до суду від апелянта надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.
17.12.2025 матеріали справи №911/283/25 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2026, у зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №911/283/25.
Згідно з витягом із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 13.01.2026, справу №911/283/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: Коробенко Г.П. (головуючий), судді: Сибіга О.М., Кравчук Г.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецмонтаж-ССХ" на рішення Господарського суду Київської області від 28.10.2025 у справі № 911/283/25. Судове засідання призначено на 03.02.2026.
Розгляд справи відкладено на 24.02.2026.
24.02.2026 через підсистему «Електронний суд» від відповідача за первісним позовом надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
У зв`язку з перебуванням судді Кравчука Г.А. у відпустці з 23.02.2026 по 27.02.2026, судове засідання призначене на 24.02.2026 не відбулося.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.03.2026 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецмонтаж-ССХ" на рішення Господарського суду Київської області від 28.10.2025 на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 25.11.2025 у справі № 911/283/25, призначено на 10.03.2026.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2026, у зв`язку з перебуванням судді Кравчука Г.А. з 10.03.2026 по 12.03.2026 на черговому з`їзді суддів України та судді Сибіги О.М. з 16.03.2026 по 27.03.2026 у відпустці, розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецмонтаж-ССХ" на рішення Господарського суду Київської області від 28.10.2025 на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 25.11.2025 у справі № 911/283/25, призначено на 31.03.2026.
У судовому засіданні 31.03.2026 колегія суддів вирішила відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на 07.04.2026.
У судовому засіданні 07.04.2026 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників сторін

У судове засідання 07.04.2026 призначене для ухвалення та проголошення судового рішення представник сторін не з`явились.
Оскільки явка представників сторін у судове засідання не була визнана обов`язковою, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість ухвалення та проголошення судового рішення за відсутності представників позивача та відповідача.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Спецмонтаж-ССХ" (за договором - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Центр правових послуг А.С.К." (за договором - виконавець) 12.01.2024 року укладено Договір №4/12-01 про надання правничої допомоги (далі - Договір), згідно умов п. 1.1 якого, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, виконавець зобов`язується надавати необхідну замовнику правничу допомогу щодо захисту інтересів останнього. Форми надання юридичної допомоги за Договором визначено в п. 1.2 Договору. 
Для виконання послуг, передбачених у п. 1.1 Договору, виконавець уповноважує адвокатів Скрицького Анатолія Казимировича та/або Скрицьку Надію Анатоліївну, які можуть діяти як разом, так і окремо один від одного (п. 1.3 Договору).
Відповідно до п.п.2.1, 2.2 Договору, Адвокат, який представляє Замовника, має право: вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та цим договором, необхідні для належного виконання договору про надання правничої допомоги, зокрема: звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об?єднань; представляти і захищати права та інтереси Замовника у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об?єднаннях, посадовими і службовими особами; складати заяви, скарги, клопотання, інші правові документи та подавати їх у встановленому законом порядку; збирати відомості про факти, що можуть бути використані як докази, в установленому законом порядку запитувати, отримувати і вилучати речі, документи, їх копії, ознайомлюватися ними; одержувати письмові висновки фахівців, експертів з питань, що потребують спеціальних знань. Користуватися всіма процесуальними правами, визначеними чинним законодавством України, зокрема, Цивільним процесуальним кодексом України, Господарським процесуальним кодексом України, Кодексом адміністративного судочинства, Кримінальним процесуальним кодексом України, Кодексом України про адміністративні правопорушення. Адвокат, який представляє Замовника, зобов?язаний: добросовісно користуватися належними адвокату процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об?єктивного дослідження всіх обставин справи.
В п. 3.1 Договору сторони погодили, що Договір набуває чинності з 12.01.2024 і діє до 31.12.2024. Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до взаємного виконання сторонами зобов`язань (п. 7.1 Договору).
Згідно п.п. 4.1, 4.2 Договору, замовник зобов`язується оплачувати надану виконавцем правничу допомогу у розмірі, визначеному у Додатковій угоді №1, що є невід`ємною частиною Договору. Замовник зобов`язується оплачувати надану виконавцем правничу допомогу у строки, визначені цим Договором. 
Відповідно до п. 5.1 Договору, замовник здійснює оплату за цим Договором в безготівковому порядку платіжним дорученням на поточний рахунок виконавця, відповідно до підписаних актів приймання-передачі наданих послуг протягом 3 (трьох) банківських днів з дати надання рахунку для оплати. Не підписаний акт протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту його надсилання виконавцем свідчить про його підписання замовником. 
Загальна вартість наданих послуг, передбачених в п. 1.1Договору визначається шляхом підписання окремої Додаткової Угоди, що є невід`ємною частиною цього Договору (п. 5.2 Договору). 
Згідно Додаткової угоди №1 від 12.01.2024 року до Договору, вартість правничої допомоги, визначеної у п.1.1. Договору становить: участь у проведенні слідчих та процесуальних дій, захист під час допиту, проведення обшуку, виїмки тощо - 12000,00 грн. за кожну процесуальну/слідчу дію; подання скарг на дії правоохоронних органів - 12000,00 грн. за кожну скаргу; надання консультацій у кримінальних провадженнях - 4000,00 грн. за кожну консультацію. Вартість підготовки та подання позовних заяв, апеляційних скарг т касаційних скарг - 12000,00 грн. за кожен процесуальний документ. Вартість підготовки правової позиції, підготовки заяв, пояснень для розблокування ПН/РК, реєстрацію яких зупинено становить 10000,00 грн. Вартість підготовки правових консультацій у сфері цивільного, господарського, податкового права - 4000,00 грн. за кожну консультацію. Вартість представництва Замовника у суді та розмір гонорару успіху адвоката заначається окремою додатковою угодою.
Згідно Додаткової угоди №2 від 15.05.2024 року до Договору, вартість правничої допомоги щодо представництва Замовника у Господарському суді Київської області у справі №911/994/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Міліус" до Замовника про стягнення 517943 грн. 90 коп. становить: формування правової позиції по справі, написання, подання до суду та надсилання копії відзиву на позовну заяву позивачу - 7800, грн.; ознайомлення з матеріалами справи в суді - 3000,00 грн.; написання, подання до суду та надсилання іншій стороні по справі заперечень в разі отримання відповіді на відзив від позивача - 7500,00 грн.; представництво інтересів Замовника під час судового засідання, що включає в себе підготовку та подання необхідних заяв та клопотань у справі - 8000,00 грн. за кожне судове засідання, що призначено судом. У разі ухвалення рішення в інтересах Замовника, гонорар успіху адвоката становить 10 (десять) відсотків від суми, у стягненні якої з Замовника відмовлено судом.
Згідно Додаткової угоди №3 від 15.05.2024 року до Договору, вартість правничої допомоги щодо представництва Замовника у Господарському суді Київської області у справі №911/945/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ульма Опалубка Україна" до Замовника про стягнення 517943 грн. 90 коп. становить: формування правової позиції по справі, написання, подання до суду та надсилання копії відзиву на позовну заяву позивачу - 7800, грн.; ознайомлення з матеріалами справи в суді - 3000,00 грн.; написання, подання до суду та надсилання іншій стороні по справі заперечень в разі отримання відповіді на відзив від позивача - 7500,00 грн.; представництво інтересів Замовника під час судового засідання, що включає в себе підготовку та подання необхідних заяв та клопотань у справі - 8000,00 грн. за кожне судове засідання, що призначено судом. У разі ухвалення рішення в інтересах Замовника, гонорар успіху адвоката становить 10 (десять) відсотків від суми, у стягненні якої з Замовника відмовлено судом.
Як зазначено позивачем за первісним позовом, ним свої зобов`язання за Договором виконано в повному обсязі, що підтверджується підписаними з обох сторін актами приймання-передачі наданих послуг від 31.05.2024 на суму 30800,00 грн., від 28.06.2024 на суму 31800,00 грн., від 25.07.2024 на суму 8000,00 грн., а також рахунками на оплату №001/3-05 від 31.05.2024, №001/28-06 від 28.06.2024, №001/25-07 від 25.07.2024, які зі слів позивача, передавались відповідачу під час передачі на підпис актів приймання-передачі наданих послуг.
Крім того, позивачем за первісним позовом супровідним листом №1 від 25.07.2024 на адресу відповідача за первісним позовом повторно надіслано оригінали актів приймання-передачі наданих послуг від 31.05.2024 на суму 30 800,00 грн., від 28.06.2024 на суму 31 800,00 грн., від 25.07.2024 на суму 8 000,00 грн. та рахунків на оплату №001/3-05 від 31.05.2024, №001/28-06 від 28.06.2024, №001/25-07 від 25.07.2024 на загальну суму 70 600,00 грн. (докази надіслання додано до матеріалів справи).
Однак, відповідачем за первісним позовом зобов`язання за Договором в частині оплати за надані позивачем послуги не виконано, у зв`язку із чим за ним утворилась заборгованість у сумі 70 600,00 грн, що стало підставою для звернення до суду з первісним позовом. 

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та надані пояснення, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваних судових актів, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга на рішення не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга на додаткове рішення підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Частиною 1 ст. 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.
Згідно п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 1 Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.
Адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Визначення договору про надання правової допомоги міститься в ст. 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", згідно якої, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно ч. 3 ст. 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Між цим, Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", який визначає правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні, передбачено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність як індивідуально, так і в організаційних формах адвокатської діяльності, перелік яких є вичерпний, а саме - адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання.
Матеріали справи свідчать та встановлено судом, що на виконання умов договору №4/12-01 про надання правничої допомоги, представництво інтересів відповідача за первісним позовом при розгляді справ №911/994/24, №911/945/24 здійснювалось безпосередньо адвокатом Н.А. Скрицькою, повноваження якої на здійснення представництва підтверджені відповідно до ч.1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" довіреністю, виданою відповідачем за первісним позовом.
Враховуючи норми чинного законодавства, суд першої інстанції вірно відзначив, що юридична особа, яка не є адвокатським об`єднанням/ адвокатським бюро, може надавати юридичні послуги у разі залучення адвокатів та уповноваження їх на надання правничої допомоги, визначеної умовами договору, що не суперечить вимогам Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Однак, представництво інтересів клієнта у суді від імені такого товариства належить виключно до діяльності адвокатів.
За таких обставин, укладений між ТОВ "Юридична фірма "Центр правових послуг А.С.К." та ТОВ "Спецмонтаж-ССХ" Договір №4/12-01 від 12.01.2024 року про надання правничої допомоги не суперечить Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", оскільки, виконання такого Договору здійснювалося адвокатами, а тому твердження відповідача в цій частині правомірно відхилені судом першої інстанції, як не доведені та необґрунтовані.
Згідно ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Таким чином, підставою оплати наданої правничої допомоги клієнту за умовами договору є фактичне її надання, що має бути підтверджено належними та допустимими доказами, які б підтверджували і розкривали суть, внутрішню сторону наданих послуг, їх справжність, економічну вигоду й ділову мету. Без цього неможливо перевірити факт надання правової допомоги та встановити обґрунтованість і правомірність її оплати. (Наведена правова позиція викладена у додатковій постанові Верховного Суду від 06.02.2020 у справі №916/1830/19).
Договір про надання правової допомоги та подані на підтвердження його виконання докази, повинні бути пов`язаними з розглядом конкретної судової справи (постанова Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19).
Суд встановив, що матеріали справи містять належні докази на підтвердження надання позивачем відповідачу правничої допомоги на підставі Договору, що підтверджується підписаними з обох сторін актами приймання-передачі наданих послуг від 31.05.2024, від 28.06.2024, від 25.07.2024, які містять посилання на конкретні судові справи в межах яких адвокатом надавалися послуги (№911/945/24 та №911/994/24).
Судом також враховано, що акти приймання-передачі наданих послуг від 31.05.2024, від 28.06.2024, від 25.07.2024 підписані відповідачем за первісним позовом без зауважень, водночас, згідно п. 5.1 Договору, не підписаний акт протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту його надсилання виконавцем свідчить про його підписання замовником, а тому, твердження відповідача за первісним позовом, що ним не отримувались послуги від позивача за первісним позовом правомірно відхилені судом першої інстанції, як необґрунтовані і такі, що не підтверджені належними доказами.
Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Згідно ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно п. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що вимоги позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача за первісним позовом заборгованості за надані послуг у сумі 70 600,00 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем за первісним позовом його грошових зобов`язань, позивач за первісним позовом просить суд стягнути з відповідача за первісним позовом 10 369,79 грн пені, 1 216,46 грн 3% річних та 5 955,61 грн інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість відповідача за кожним актом приймання-передачі наданих послуг за Договором, з урахуванням періодів нарахування, згідно виконаного ним розрахунку. 
Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Суд першої інстанції встановивши, що відповідач допустив прострочення розрахунків з позивачем за надані послуги, дійшов правильного висновку про наявність підстав для застосування до нього відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 625 ЦК України.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд апеляційної інстанції встановив, що він є обґрунтованим та арифметично вірним, у зв`язку з чим погоджується з судом першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення 1 216,46 грн 3% річних, 5 955,61 грн інфляційних втрат підлягають задоволенню в цій частині.
Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.
Так, розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Пунктом 6.4 Договору визначено, що при простроченні оплати рахунку за надані виконавцем послуги, замовник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діятиме на момент такого прострочення, від суми, зазначеної в рахунку, за кожен день такого прострочення, починаючи з 10 (десятого) дня від моменту виставлення рахунку.
При цьому, частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Здійснивши перерахунок заявленого до стягнення розміру пені з урахуванням норм ч. 6 ст. 232 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, що за перерахунком суду становить 9 201,78 грн.
Щодо зустрічних позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецмонтаж-ССХ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Центр правових послуг А.С.К." про визнання недійсним пункту договору, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Положення ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачає такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину (господарської угоди).
Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також, моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Перелік вказаних вимог, додержання яких є необхідним для дійсності правочину, є вичерпним.
Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1- 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ст. 215 ЦК України).
З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.
Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Для визнання недійсним у судовому порядку правочину (господарського зобов`язання) необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію.
При вирішенні спору про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки, в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.
При цьому, відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 07.04.2021 у справі №910/1255/20 та від 21.04.2021 у справі №904/5480/19.
Отже, відповідно до ст.ст. 16, 203, 215 ЦК України, для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.
Обґрунтовуючи вимоги за зустрічним позовом позивачем за зустрічним позовом зазначено, що, стороною Договору - виконавцем - є ТОВ "Юридична фірма "Центр правових послуг А.С.К.", яке не є адвокатом/адвокатським бюро/адвокатським об`єднанням, відтак, ТОВ "Юридична фірма "Центр правових послуг А.С.К." не могло, згідно із Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", надавати професійні правничі послуги у судах. ТОВ "Юридична фірма "Центр правових послуг А.С.К." з огляду на те, що воно не є адвокатом/адвокатським бюро/адвокатським об`єднанням - не мало необхідного обсягу цивільної дієздатності для укладення договору про надання професійних правничих послуг у суді.
Як встановлено судом вище, враховуючи норми чинного законодавства, юридична особа, яка не є адвокатським об`єднанням/адвокатським бюро, може надавати юридичні послуги у разі залучення адвокатів та уповноваження їх на надання правничої допомоги, визначеної умовами договору, що не суперечить вимогам Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".
За таких обставин, є вірним висновок суду першої інстанції, що укладений між ТОВ "Юридична фірма "Центр правових послуг А.С.К." та ТОВ "Спецмонтаж-ССХ" Договір №4/12-01 від 12.01.2024 року про надання правничої допомоги не суперечить Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", оскільки, виконання такого Договору здійснювалося адвокатами.
У свою чергу, позивачем за зустрічним позовом жодним чином не обґрунтовано наявність порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи його інтересів, як учасника оскаржуваного правочину, у зв`язку з його укладенням.
Враховуючи викладене, оскільки, позивач за зустрічним позовом не довів порушення своїх прав за оспорюваним Договором, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що позов про визнання недійсним пункту 1.3 Договору №4/12-01 від 12.01.2024 про надання правничої допомоги не підлягає задоволенню.
Таким чином, дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та ухвалив законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Щодо додаткового рішення суд апеляційної інстанції зазначає таке.
За приписами пункту 3 частини 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно із частиною 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Визначення договору про надання правової допомоги міститься в пункті 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", згідно з яким договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Згідно із статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати суду при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Зокрема, згідно із положеннями частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Отже, в силу приписів наведених вище норм, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.
Відповідно до положень частин 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Виходячи зі змісту наведених положень статті 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що узгоджується з принципом змагальності сторін.
Тобто у розумінні цих норм процесуального права зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу з власної ініціативи. Такий висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.
Разом з тим у частині 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу, та не покладати такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат, понесених нею на правову допомогу повністю або частково - керуючись критеріями, що визначені частинами 5 - 7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами.
Сукупний аналіз норм процесуального кодексу, якими врегульовано питання критеріїв визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу (статті 126, 129 Господарського процесуального кодексу України), дає підстави дійти висновку, що вирішення питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу по суті (розміру суми витрат, які підлягають відшкодуванню) є обов`язком суду, зокрема, шляхом надання оцінки доказам поданим стороною із застосуванням критеріїв визначених у статті 126 та частинах 5 - 7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Такий обов`язок у кожному конкретному випадку реалізовується на засадах змагальності та рівності сторін, шляхом надання сторонам можливості надати свої міркування/заперечення. За наслідками оцінки обставин справи і наведених учасниками справи щодо цього питання обґрунтувань та дослідження поданих стороною доказів за правилами статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд і ухвалює рішення в цій частині.
В пунктах 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19 зазначено, що нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Також відповідно до усталеної практики Верховного Суду суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, повинен враховувати, що:
- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі №922/1964/21);
- при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц);
- суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі №922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі №915/237/18).
У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.11.2023 у справі №914/2355/21 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином у вирішенні заяви сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суд керуючись принципами пропорційності та справедливості, закріпленими у статтях 2 та 15 Господарського процесуального кодексу України має обов`язок дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Подані стороною докази на підтвердження її витрат підлягають оцінці як з точки зору відповідності цих дій вимогам законодавства (вимогам статей 123, 124, 126, 129 Господарського процесуального кодексу України), так і їх спрямованості на забезпечення права сторони (на користь якої ухвалене судове рішення) на відшкодування судових витрат.
Із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження факту понесення витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 45 700,00 грн ТОВ "Юридична фірма "Центр правових послуг А.С.К." до суду надано копї таких документів: договір про надання правової допомоги від 15.01.2025; додаткову угоду №1 від 15.01.2025 до договору про надання правової допомоги від 15.01.2025; акт №1 приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 28.10.2025 за договором про надання правової допомоги від 15.01.2025, підписаного між адвокатом Самофаловою О.Ю. і ТОВ "Юридична фірма "Центр правових послуг А.С.К.", в якому сторони погодили види наданих правничих послуг, а також їх вартість в загальній сумі 45 700,00 грн; ордер на надання правничої допомоги серії АА №1548842 від 03.03.2025.
Судом встановлено, що 15.01.2025 між адвокатом Самофаловою Оксаною Юріївною (за договором - адвокат) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Центр правових послуг А.С.К." (за договором - клієнт) укладено Договір про надання правової допомоги (далі - Договір), згідно умов п. 1.1 якого, адвокат зобов`язується надавати клієнту правову допомогу щодо стягнення на користь клієнта заборгованості з ТОВ "Спецмонтаж-ССХ", згідно Договору від 12.01.2024 №4/12-01, а клієнт зобов`язується оплатити таку роботу. Адвокат надає правову допомогу клієнту на умовах, в порядку та обсягах, що визначені цим Договором (п. 1.2 Договору).
Також, 15.01.2025 між адвокатом Самофаловою Оксаною Юріївною та Товариством з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Центр правових послуг А.С.К." укладено Додаткову угоду №1 до Договору (далі - Додаткова угода), згідно якої сторони дійшли згоди, що адвокат надає клієнту правову допомогу щодо стягнення на користь клієнта заборгованості з ТОВ "Спецмонтаж-ССХ", згідно Договору від 12.01.2024 №4/12-01, а клієнт зобов?язується оплатити таку роботу.
Сторони погодили, що розмір винагороди, яка виплачується Клієнтом Адвокату за надання правової допомоги, визначеної пунктом 1 цієї Додаткової угоди №1 обчислюється у фіксованому розмірі з урахуванням визначеної для виконання роботи Адвокатом.
Сторони погодили орієнтовний перелік робіт та розмір винагороди за роботи, що можуть бути вчинені Адвокатом при наданні Клієнту правової допомоги, визначеної пунктом 1 цієї Додаткової угоди №1, а саме: формування правової позиції та підготовка позовної заяви - 12700,00 грн.; підготовка та подання відзиву на позовну заяву - 8750,00 грн.; підготовка та подання відповіді на відзив, заперечень - 8750,00 грн.; участь у судовому розгляді справи за кожне судове засідання - 7750 грн.
28.10.2025 між ТОВ "Юридична фірма "Центр правових послуг А.С.К." та адвокатом було підписано акт приймання-передачі викоанних робіт (наданих послуг), згідно якого адвокатом надано такі послуги з правової допомоги:
- підготовка позовної заяви - 12 700,00 грн;
- підготовка та подання відзиву на зустрічну позовну заяву - 8 750,00 грн;
- підготовка та подання відзиву на зустрічну позовну заяву із урахуванням заяви про зміну предмета позову - 8 750,00 грн;
- участь у судовому розгляді справи 01.07.2025 в Господарському суді Київської області - 7 750,00 грн;
- участь у судовому розгляді справи 28.10.2025 в Господарському суді Київської області - 7 750,00 грн.
Таким чином, матеріали справи містять документи, які свідчать про реальність надання правової допомоги.
Разом з тим, у вирішенні питання щодо витрат ТОВ "Юридична фірма "Центр правових послуг А.С.К.", колегія суддів враховує, що розгляд даної справи не потребував тривалої підготовки та опрацювання значної кількості нормативно-правових актів і узагальнення нової судової практики, а тому, на переконання апеляційного суду, з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, зважаючи на складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг, предмет та підстави позовних вимог, враховуючи що заявлена до стягнення сума судових витрат на правничу допомогу складає 53% від суми стягнення за основним рішенням (86 973,85 грн), колегія суддів дійшла висновку, що визначений позивачем за первісним позовом розмір витрат на послуги адвоката є завищеним, не відповідає критеріям розумності та співрозмірності, що суперечить принципу розподілу витрат.
Таким чином, стягнення повної вартості послуг, заявлених ТОВ "Юридична фірма "Центр правових послуг А.С.К." на загальну суму 45 700,00 грн, не узгоджується з критеріями реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру і пропорційності, так як ці витрати не мають характеру необхідних та не обґрунтовують обсягу фактичних дій представника заявника, які достатньою мірою можуть бути співвіднесені з досягненням успішного результату. Тобто не є розумно обґрунтованими і, відповідно, такі витрати не можуть бути відшкодовані тільки лише через те, що вони дійсно понесені заявником (справедлива сатисфакція).
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вирішення питання щодо розподілу витрат на оплату послуг адвоката є дискрецією суду, який розглядає відповідне питання з урахуванням усіх конкретних обставин справи в їх сукупності та реалізується ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань і дослідження та оцінки доказів за правилами статей 86, 210 ГПК України.
З огляду на встановлені вище обставини невідповідності заявлених витрат на професійну правничу допомогу вимогам щодо співмірності, обґрунтованості та пропорційності до предмету розгляду, колегія суддів вважає, що вартість послуг правничої допомоги, яка підлягає відшкодуванню позивачу за первісним позовом за рахунок відповідача за первісним позовом, підлягає зменшенню - до 20 000,00 грн і такий розмір буде відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Отже, заява ТОВ "Юридична фірма "Центр правових послуг А.С.К." про розподіл витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню на суму 20 000,00 грн.
При цьому, апеляційним судом враховано положення п. 3 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, згідно якого судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, однак, враховуючи, що заявлені позивачем за первісним позовом витрати на професійну правничу допомогу загалом були зменшені до 20 000,00 грн, апеляційний суд не вбачає обгрунтованих підстав для додаткового зменшення вказаної суми судових витрат, з огляду на наведені вище положення законодавства.
Таким чином, доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі про невідповідність вимогам щодо пропорційності до предмета спору заявленого позивачем за первісним позовом розміру витрат на правничу допомогу, частково знайшли своє підтвердження.
Відповідно до статей 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржників та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг на рішення та додаткове рішення

Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з частиною першою статті 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі рішення від 28.10.2025 відсутні.
Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі на рішення від 28.10.2025, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарга не підлягає задоволенню.
З огляду на встановлені обставини, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецмонтаж-ССХ" на додаткове рішення від 25.11.2025 підлягає частковому задоволенню, а додаткове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецмонтаж-ССХ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Центр правових послуг А.С.К." 25 700,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Колегія суддів також погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат, а витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення від 28.10.2025 відповідно до статті 129 ГПК України покладаються судом на апелянта, оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Розподіл витрат зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги на додаткове рішення від 25.11.2025 судом не здійснюється, оскільки сплата судового збору за подання апеляційної скарги на додаткове рішення Законом України "Про судовий збір" не передбачена.
Керуючись ст.ст. 129, 267-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецмонтаж-ССХ" на рішення Господарського суду Київської області від 28.10.2025 у справі №911/283/25 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Київської області від 28.10.2025 у справі №911/283/25 залишити без змін.
Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Спецмонтаж-ССХ".
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецмонтаж-ССХ" на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 25.11.2025 у справі №911/283/25 задовольнити частково.
Додаткове рішення Господарського суду Київської області від 25.11.2025 у справі №911/283/25 скасувати в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецмонтаж-ССХ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Центр правових послуг А.С.К." 25 700,00 грн витрат на правничу допомогу.
В решті додаткове рішення Господарського суду Київської області від 25.11.2025 у справі №911/283/25 залишити без змін.
Резолютивну частину додаткового рішення Господарського суду Київської області від 25.11.2025 у справі №911/283/25 викласти в такій редакції:
« 1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Центр правових послуг А.С.К." про ухвалення додаткового рішення у справі №911/283/25 задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецмонтаж-ССХ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Центр правових послуг А.С.К." 20 000 (двадцять тисяч) грн 00 коп. витрат на правничу допомогу.» 
Матеріали справи №911/283/25 повернути Господарському суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 16.04.2026

Головуючий суддя Г.П. Коробенко 

Судді О.М. Сибіга

Г.А. Кравчук