ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
Іменем України

20 квітня 2026 року	м. Дніпро	Справа № 360/330/26	

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Басова Н.М., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом Середи Ігоря Євгеновича в інтересах ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, 

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов Середи Ігоря Євгеновича в інтересах ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач), в якому позивач просить суд:
-визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , щодо неврахування при виплаті ОСОБА_1 до складу матеріальної допомоги для оздоровлення за період з 2015, 2016, 2017, 2019, 2020, 2021 роки винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції, яка виплачувалась у спірний період на підставі Постанови КМУ №24 від 31.01.2015, Постанови КМУ №18 від 20.01.2016, а також неврахування при виплаті матеріальної допомоги для оздоровлення у 2016, 2017 роках щомісячної додаткової грошової винагороди, яка виплачувалась відповідно до Постанови КМУ №889 від 22.09.2010;
-зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для оздоровлення за період з 2015, 2016, 2017, 2019, 2020, 2021 роки, включивши до її складу винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції, а також у 2016, 2017 роках щомісячної додаткової грошової винагороди яка передбачена відповідно до Постанови КМУ №889 від 22.09.2010, здійснивши доплату до раніше виплачених суми у загальному розмірі - 40577,21 грн із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44, із утриманням військового збору у розмірі 1,5%;
-визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , щодо неврахування при виплаті ОСОБА_1 до складу одноразової грошової допомоги при звільненні, відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», періоду проходження військової служби з 13.12.1996 по 30.04.1998;
-зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», за повні 28 (дванадцять вісім) років календарної служби із розрахунку 50% місячного грошового забезпечення із врахуванням періоду проходження військової служби з 13.12.1996 по 30.04.1998, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44, із утриманням військового збору у розмірі 1,5%.
В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 , колишній військовослужбовець ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ), проходив дійсну військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 з 14 грудня 1998 року по 09.02.2018, у Військовій частині НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) з 10.02.2018 по 11.03.2020, у Військовій частині НОМЕР_1 з 12.03.2020 по 27.01.2026, звільнений у запас Збройних Сил України наказом начальника загону від 16.01.2026 №54 – ОС, виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 27.01.2026 відповідно до наказу начальника загону від 26.01.2026 № 95 - ОС за підпунктом «д» у зв`язку із звільненням із полону (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
На дату виключення зі списків частини календарна вислуга складає 28 років, 06 місяці, 02 дні. 
Перед звільненням у запас Збройних Сил України, а саме 09.01.2026 позивач звернувся офіційно з рапортом на ім`я начальника загону, в якому просив здійснити повний розрахунок по грошовому забезпеченню в день виключення зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Відповідач, в день виключення зі списків особового складу частини, відповіді на рапорт не надав, разом з тим, відповідно до інформації, яка міститься в копіях карток грошового забезпечення за період 2015 – 2021 роки вбачається, що відповідачем не здійснювалось нарахування та виплата матеріальної допомоги для оздоровлення за період з 2015 року по 2021 рік, а також підйомної допомоги в зв`язку з переміщенням по службі до іншого населеного пункту в період проходження військової служби з 2015 року по 2021 рік, включивши до їх складу розмір винагороди за прийняття участі в АТО та розмір винагороди визначений постановою КМУ №889. 
Позивач вважає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, тому звернувся до суду за захистом своїх прав.
Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідач через підсистему «Електронний суд» надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 , згідно довідки від 03.03.2026 №08/1679/26-Вн у період з 14.12.1998 по 20.01.2000; з 11.05.2000 по 09.02.2018; з 12.03.2020 по 27.01.2026 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 з місцем дислокації АДРЕСА_1 ), з 10.02.2018 по 11.03.2020 проходив службу у військовій частина НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 прикордонний загін з місцем дислокації АДРЕСА_1 ) Державної прикордонної служби України.
Наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 17.07.2020 №69 “Про завершення заходів з припинення діяльності ІНФОРМАЦІЯ_4 , військова частина НОМЕР_2 , затверджений передавальний акт та визначено правонаступником всіх активів та зобов`язань військову частину НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , код НОМЕР_4 ). 
Відповідно до карток грошового забезпечення за 2015-2021 роки позивач під час проходження служби отримував додаткову винагороду, передбачену Постановою 889 та додаткову винагороду за участь в АТО/ООС.
Відповідач зазначив, що допомога на оздоровлення, підйомна допомога є одноразовою виплатою та виплачується тільки один раз на рік, а отже щомісячна додаткова грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення такої допомоги. 
Щомісячна додаткова грошова винагорода виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення. 
Виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких, зокрема, щомісячна її виплата можлива, коли військовослужбовець перебуває на військовій службі, і водночас вона не включається до складу грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога при звільненні, оскільки на це прямо вказує пункт 8 Інструкції.
Додаткова винагорода, передбачена постановою 889 не є ні підвищенням посадового окладу, ні надбавкою, ні доплатою, ні премією.
Щодо допомоги на оздоровлення, то відповідач зазначив, що на час нарахування та виплати допомоги для оздоровлення за 2015- 2018 роки діяла Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 №425.
На час нарахування та виплати допомоги для оздоровлення за 2018- 2021 роки діяла Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2018 року № 558, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23 липня 2018 року за №854/32306.
В Інструкції № 425, Інструкції № 558 відсутнє посилання на винагороду військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, розвідувального органу Адміністрації Державної прикордонної служби України за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду (винагорода АТО/ООС) як на щомісячний додатковий вид грошового забезпечення.
Одноразові види грошового забезпечення є одноразовими виплатами та виплачуються тільки один раз, а отже додаткова грошова винагорода не включається до складу місячного грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення такої допомоги. Додаткова грошова винагорода виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення. 
Виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких, зокрема, щомісячна її виплата можлива, коли військовослужбовець перебуває на військовій службі, і водночас вона не включається до складу грошового забезпечення, з якого нараховується матеріальна допомога для оздоровлення.
Щодо одноразової грошової допомоги при звільненні, відповідач зазначив, що позивач був звільнений зі строкової військової служби 30.04.1998. Оскільки позивач звільнився зі строкової військової служби, останньому була виплачена одноразова грошова допомога. Позивач, як військовослужбовець строкової військової служби в 1998 році отримав одноразову грошову допомогу під час звільнення з строкової військової служби. Право на отримання одноразової грошової допомоги передбачено Постановою КМУ №161, пунктом 2 Указу Президента України від 04 жовтня 1996 року №923/96.
Просив відмовити в задоволенні позовних вимог.
Ухвалою суду від 20.04.2026 визнано поважними причини пропуску строку на подання відзиву Військовій частині НОМЕР_1 та продовжено Військовій встановлений судом строк на подання відзиву на позов.
Позивач через підсистему «Електронний суд» надіслав відповідь на відзив, в якій виклав аргументи проти доводів відповідача та просив суд задовольнити позовні вимоги.
Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102- ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (стаття 1), який в подальшому був неодноразово продовжений та Указом Президента України від 12 січня 2026 року №40/2026 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 03 лютого 2026 року строком на 90 діб.
Враховуючи дистанційний режим роботи суддів та працівників апарату Луганського окружного адміністративного суду з 02.05.2022, з метою збереження життя і здоров`я та забезпечення безпеки суддів і працівників апарату суду, судом розглянуті матеріали електронної справи.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов наступного.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_6 від 27.09.2025.
Згідно з довідкою відповідача №08/1679/26-Вн від 03.03.2026 вбачається, що ОСОБА_1 з 14.12.1998 по 20.01.2000, з 11.05.2000 по 09.02.2018 та з 12.03.2020 по 27.01.2026 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 з місцем дислокації АДРЕСА_1 ), з 10.02.2018 по 11.03.2020 - у військовій частина НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 прикордонний загін з місцем дислокації АДРЕСА_1 ) Державної прикордонної служби України. Звільнений в запас наказом начальника НОМЕР_7 прикордонного загону від 21 січня 2026 року № 71-ОС за підпунктом «д» у зв`язку із звільненням з полону (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Перед звільненням з військової служби 09.01.2026 позивач звернувся до відповідача з рапортом, в якому просив здійснити повний розрахунок по грошовому забезпеченню в день виключення зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. В тому числі, здійснити виплату одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік військової служби; здійснити перерахунок матеріальної допомоги для оздоровлення за період з 2015 року по 2021 рік, а також підйомної допомоги в зв`язку з переміщенням по службі до іншого населеного пункту в період проходження військової служби з 2015 року по 2021 рік, включивши до складу таких допомог розмір винагороди за прийняття участі в АТО та розмір винагороди визначений постановою КМУ №889.
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 26.01.2026 № 95-ос виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення майстер-сержанта ОСОБА_1 (П-018333), який перебуває у розпорядженні начальника прикордонного загону (остання штатна займана посада - заступник начальника відділення-начальник першої спеціальної комплексної інформаційної телекомунікаційної ароматної (СКІТА-04) відділення зв`язку прикордонної комендатури швидкого реагування « ІНФОРМАЦІЯ_7 ») у відставку наказом начальника НОМЕР_7 прикордонного загону від 21 січня 2026 року № 71-ОС за підпунктом «д» у зв`язку із звільненням з полону (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 27 січня 2026 року.
Вислуга років станом на 27 січня 2026 року становить: календарна: 28 років 06 місяців 02 дні; пільгова: 16 років 01 місяць 06 днів; всього: 44 роки 07 місяців 08 днів.
[…] Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції Закону №3379-ІХ від 06 вересня 2023 року) виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 27 повних календарних років служби.
30.01.2026 на картковий рахунок позивача надійшла виплата ВЧ НОМЕР_1 в сумі 765673,73 грн.
В матеріалах справи наявні: РОЗРАХУНКОВИЙ ЛИСТ за січень 2026 р.; особиста картка грошового забезпечення за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019 роки; архівна відомість №29 з січня 2015 р. по грудень 2015 р.; архівна відомість №25 з січня 2016 р. по грудень 2016 р.; архівна відомість №27 з січня 2017 р. по грудень 2017 р.; архівна відомість №33 з січня 2018 р. по грудень 2018 р.; архівна відомість з січня 2019 р. по грудень 2019 р.; довідка про суми нарахованого та виплаченого грошового забезпечення за 2020, 2021, 2022, 2023, 2024, 2025 роки.
Згідно вказаних довідок позивач у 2015, 2016, 2017, 2019, 2020, 2021 роках отримував матеріальну допомогу для оздоровлення. 
Позивач вважає, що відповідачем протиправно не включено до обрахунку місячного грошового забезпечення при нарахуванні матеріальної допомоги для оздоровлення за вказані періоди винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції, яка виплачувалась у спірний період на підставі Постанови КМУ №24 від 31.01.2015, Постанови КМУ №18 від 20.01.2016, а також при виплаті матеріальної допомоги для оздоровлення у 2016, 2017 роках не включено до обрахунку щомісячну додаткову грошову винагороду, яка виплачувалась відповідно до Постанови КМУ №889 від 22.09.2010.
Також позивач вважає протиправним неврахування при виплаті йому до складу одноразової грошової допомоги при звільненні, відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», періоду проходження військової служби з 13.12.1996 по 30.04.1998.
Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовані вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-XII).
Згідно з положеннями пунктів 2-4 статті 9 Закону № 2011-XII, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Відповідно до підпункту 2 пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, виплачується одноразова грошова допомога в таких розмірах: 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 календарних років і більше - які звільняються з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту.
Згідно з пунктом 3 статті 15 Закону № 2011-XII, військовослужбовцям виплачуються грошова допомога на оздоровлення та державна допомога сім`ям з дітьми в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України.
Приписами пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Порядок, розміри та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України на час виникнення спірних правовідносин, визначала Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затверджена наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 № 425 (далі - Інструкція № 425) та Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 25 червня 2018 року № 558, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 липня 2018 р. за № 854/32306 (далі - Інструкція № 558).
Пунктом 1.2 Інструкції № 425 визначено, що у цій Інструкції наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:
грошове забезпечення - це гарантоване державою грошове забезпечення в обсязі, що відповідає умовам проходження військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
До складу грошового забезпечення входять:
посадовий оклад, оклад за військовим званням;
щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
одноразові додаткові види грошового забезпечення;
місячне грошове забезпечення - це грошове забезпечення, на отримання якого у відповідному місяці має право військовослужбовець згідно із чинним законодавством.
До складу місячного грошового забезпечення входять:
посадовий оклад, оклад за військовим званням;
щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати та премія);
штатна посада - посада, визначена у штаті органу Держприкордонслужби, статус якої визначається встановленим за нею найвищим військовим званням і посадовим окладом.
Згідно з положеннями підпунктів 3.7.1, 3.7.2., 3.7.4 пункту 3.7 розділу ІІІ «Додаткові види грошового забезпечення» Інструкції № 425 військовослужбовцям один раз на рік надається допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям за їх рапортом за місцем штатної служби на підставі наказу начальника (командира) органу Держприкордонслужби, а начальникові (командирові) - на підставі наказу вищого начальника (командира) із зазначенням у ньому розміру допомоги
Розмір допомоги для оздоровлення визначається, виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно із законодавством на день підписання наказу про надання цієї допомоги
Згідно пункту 2 Розділу І Інструкції № 558 у цій Інструкції термін «грошове забезпечення» означає гарантоване державою грошове забезпечення в обсязі, що відповідає умовам проходження військової служби та стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення складається із:
посадового окладу;
окладу за військовим званням;
щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії);
одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Місячне грошове забезпечення - грошове забезпечення, на отримання якого у відповідному місяці має право військовослужбовець згідно із чинним законодавством.
Місячне грошове забезпечення складається із:
основних видів грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням);
щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, премія).
Пунктами 1,2,5 глави 7 Розділу V Інструкції № 558 визначено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) один раз на рік надається допомога для оздоровлення (далі - допомога) в розмірі місячного грошового забезпечення.
Допомога надається військовослужбовцям за їх рапортом за місцем штатної служби на підставі наказу начальника (командира) органу Держприкордонслужби, а начальникові (командирові) - на підставі наказу начальника вищого рівня із зазначенням у ньому розміру допомоги.
Розмір допомоги визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім одноразових додаткових видів та винагород), які військовослужбовець отримує за займаною ним штатною посадою на день видання наказу про надання цієї допомоги.
Постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2015 № 24 «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій», яка діяла у період з 03.02.2015 по 20.01.2016 (далі - Постанова № 24) установлено що в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань, правоохоронних органів, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у відсотках місячного грошового забезпечення.
Розмір винагороди визначається виходячи з розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії та повинен становити не менш як 3 тис. гривень на місяць. У разі коли військовослужбовець, особа рядового або начальницького складу, що брали безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду менше одного календарного місяця, розмір винагороди визначається пропорційно дням участі виходячи з її розміру, що становить не менш як 3 тис. гривень.
Винагорода військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу виплачується також під час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я після отриманих під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду поранень (контузії, травми, каліцтва).
Вказана Постанова № 24 втратила чинність з 21.01.2016 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.2016 № 18 (далі - Постанова № 18 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), яка набрала чинності з 21.06.2016 та пунктом 1 якої було установлено, що в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Генеральної прокуратури України, особам рядового і начальницького складу Державної пенітенціарної служби, Державної служби з надзвичайних ситуацій за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у розмірах, визначених керівниками відповідних державних органів за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством соціальної політики, у межах бюджетних призначень.
Розміри винагороди визначаються пропорційно часу участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду.
На виконання положень вказаної Постанови № 18, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.03.2016 № 188 затверджено Інструкцію про порядок та розміри виплати винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, розвідувального органу Адміністрації Державної прикордонної служби України за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду (далі - Інструкція № 188 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно пункту 3 розділу 1 Інструкції № 188, винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем проходження служби за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу начальника (командира) органу Держприкордонслужби, начальникам (командирам) органів Держприкордонслужби на підставі наказів начальників вищого рівня.
Згідно з пунктом 1 розділу 2 Інструкції № 188 військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у воєнних конфліктах чи в АТО, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильницького заволодіння зброєю, бойовою технікою, залежно від місця такої участі виплачується винагорода у таких розмірах:
на контрольних постах, контрольних пунктах в`їзду-виїзду, в акваторії Азовського моря в межах Донецької області та інших об`єктах (у тому числі військовослужбовцям оперативно-розшукових, розвідувальних підрозділів, підрозділів внутрішньої та власної безпеки Держприкордонслужби, закріплених в установленому порядку за ділянками відповідальності), які знаходяться на лінії бойового зіткнення на глибину ротних опорних пунктів першого ешелону, - 7500 грн;
в інших місцях дислокації в межах визначеного району воєнного конфлікту (АТО) - 3500 грн.
Пунктом 2 розділу 2 Інструкції № 188 визначено, що військовослужбовці вважаються такими, що беруть безпосередню участь в АТО, у разі одночасного дотримання таких умов: залучені до проведення АТО; перебувають у підпорядкуванні (виконують завдання) керівництва штабу АТО; перебувають у районі проведення АТО.
Згідно з пунктами 7-9 Інструкції № 188 безпосередня участь військовослужбовців у здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні (лінії зіткнення) в районі проведення АТО та відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою підтверджується: записом у журналі службово-бойових дій (книзі прикордонної служби) прикордонного підрозділу; бойовим донесенням та рапортом керівника прикордонного підрозділу, який виконував завдання.
Крім того, підтвердними документами є:
бойовий наказ начальника органу Держприкордонслужби для виконання поставлених завдань з охорони об`єктів;
постова відомість під час охорони об`єкта (журнал службово-бойових дій), книга прикордонної служби прикордонного підрозділу.
Військовослужбовцям, які у воєнний час (з моменту оголошення стану війни чи фактичного початку воєнних дій до дати припинення стану війни) беруть безпосередню участь у бойових діях, винагорода виплачується у розмірі 8500 грн на місяць, а військовослужбовцям, які беруть участь у здійсненні спеціальних заходів (пошук деверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб), попередження, виявлення і припинення терористичної діяльності, забезпечення правопорядку на державному кордоні), - в розмірі 4000 грн на місяць.
Винагорода виплачується пропорційно часу участі в АТО чи у воєнних конфліктах, інших заходах в умовах особливого періоду, який обраховується з дня фактичного початку участі військовослужбовців у цих заходах до завершення такої участі, про що зазначається у відповідних наказах начальників органів Держприкордонслужби.
Відповідно до пункту 3.7.4 Інструкції № 425 (була чинною до 10.08.2018) розмір допомоги для оздоровлення визначається, виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно із законодавством на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Пунктом 5 глави 7 розділу IV Інструкції № 558 також передбачено, що розмір допомоги визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім одноразових додаткових видів та винагород), які військовослужбовець отримує за займаною ним штатною посадою на день видання наказу про надання цієї допомоги.
Отже, до розміру грошового забезпечення, з якого обчислюється грошова допомога для оздоровлення, не включаються винагороди, незалежно від їхнього виду (щомісячні чи одноразові).
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у численних постановах, зокрема, від 08 серпня 2024 року у справі № 240/26703/23, від 23 вересня 2024 року у справі № 240/32125/23, від 23 вересня 2024 року у справі № 240/33138/23, які є релевантними та застосовними до спірних правовідносин у справі, яка розглядається.
Наказом Міністерства внутрішніх справ від 18.03.2016 № 188 затверджено Інструкцію про порядок та розміри виплати винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, розвідувального органу Адміністрації Державної прикордонної служби України за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду (далі - Інструкція № 188).
Відповідно до пункту 3 Розділу ІІ Інструкції № 188 винагорода виплачується пропорційно часу участі в АТО, заходах із забезпечення НБО чи у воєнних конфліктах, інших заходах в умовах особливого періоду, який обраховується з дня фактичного початку участі військовослужбовців у цих заходах до завершення такої участі, про що зазначається у відповідних наказах начальників органів Держприкордонслужби.
Враховуючи вищевказане, право на отримання додаткової винагороди за участь АТО/ ООС не є аксіомою, для його набуття необхідне настання певних дій та обставин.
З огляду на зміст наведеної норми, додаткова винагорода виплачується лише у особливий період або під час проведення антитерористичної операції, її розмір не є сталим, вона виплачується в залежності від безпосередньої участі в антитерористичній операції, у воєнних конфліктах, та визначається наказами командирів (начальників), що сукупно свідчить про те, що вказана додаткова винагорода не має постійного характеру, запроваджується лише щодо певного кола осіб, на період дії особливого періоду, який обумовлений об`єктивними чинниками, вводиться в дію та закінчується рішеннями Президента України, розмір додаткової винагороди визначається наказами командирів (начальників) в залежності від ступені участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції.
Враховуючи вищевказані норми, додаткова винагорода передбачена ПКМУ № 18 не має постійного характеру та не є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення, а виплачується лише при настанні певних обставин, тому відноситься до одноразових видів грошового забезпечення.
У зв`язку з чим, додаткова винагорода за участь АТО/ООС не включається до складу місячного грошового забезпечення.
В свою чергу, за своєю правовою природою додаткову винагороду за участь АТО/ООС можна прирівняти до додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів від 28.02.2022 № 168. Аналіз судової практики свідчить про те, що відповідна винагорода носить тимчасовий характер.
Так, в постанові від 27 березня 2025 року у справі № 240/2921/23 Верховним Судом зроблений наступний правовий висновок.
Згідно з абзацом першим пункту 6 розділу VI Порядку № 260 нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні із служби здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення, ураховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, процентну надбавку за стаж служби в поліції, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премій, установлених наказами на день звільнення.
Вирішуючи питання того, чи є додаткова винагорода, передбачена Постановою № 168, винагородою, яка має постійний характер та підлягає включенню до складу місячного грошового забезпечення для визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції, пункт 1 Постанови № 168 чітко і однозначно передбачає, що: - додаткова винагорода за своєю суттю є тимчасовою (непостійною) виплатою поліцейського, оскільки установлюється на період дії воєнного стану та прямо залежить від наявності (дії) в Україні правового режиму воєнного стану; - розмір додаткової винагороди не є сталим, адже вона виплачується пропорційно в розрахунку на місяць в залежності від виконання завдань та часу приймання поліцейським участі в бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії та перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів; - визначається наказами командирів (начальників). Отже за відсутності принаймні однієї із указаних умов, виплата додаткової винагороди не здійснюється. Таким чином, за своєю правовою природою, додаткова винагорода, установлена пунктом 1 Постанови № 168, є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення. Таким чином висновок судів попередніх інстанцій про те, що передбачена Постановою № 168 додаткова винагорода відповідає ознакам щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, оскільки є щомісячною та має постійний характер, є помилковим.
В постанові від 31 січня 2025 року в справі № 460/2645/24 Верховним Судом зазначено, що додаткова винагорода, передбачена Постановою № 168, запроваджена на період дії воєнного стану має компенсаційну мету, - часткова відплата за особливості несення служби в умовах війни та не має регулярного характеру й виплачується на підставі наказів командирів (начальників), за певних умов, за змістом Порядку № 100, не враховується при обчисленні середньої заробітної плати для розрахунку відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.
Аналогічний підхід застосовується Судовою палатою з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду при вирішенні спорів щодо обчислення пенсій.
Щодо винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції, то Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 02.06.2021 у справі № 240/11441/19, відступив від правового висновку, зробленого Верховним Судом у постанові від 26.06.2018 у справі № 420/1232/16, постанові від 30.11.2018 у справі № 415/6132/16 та дійшов висновку, що винагорода за участь в антитерористичній операції є додатковою виплатою військовослужбовцям, яких залучено до участі у ній. Водночас, виплата винагороди залежить від певних умов та лише в означений період, а також під час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні після отриманих у такий період поранень (контузії, травми, каліцтва).
Отже, така виплата не є постійною і не має систематичного характеру, а її розмір залежить як від днів участі в антитерористичній операції, так і від виконаних завдань, що визначається наказом командира. За таких обставин, винагорода за участь в антитерористичній операції не є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення, який є складовим елементом грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, відповідно до статті 43 Закону № 2262-ХІІ.
В постанові від 22 листопада 2023 року у справі № 240/7091/20 колегія суддів Верховного Суду зі складу Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду не знайшла підстав для відступу від вищезазначених правових висновків у справі, що розглядається.
В постанові від 10 грудня 2024 року у справі № 580/9551/23 зазначено, що винагорода, установлена пунктом 1 постанови № 168, не є складовою щомісячного додаткового виду грошового забезпечення.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для перерахунку матеріальної допомоги для оздоровлення за 2015, 2016, 2017, 2019, 2020, 2021 роки, включивши до її складу винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції.
Щодо неврахування при виплаті матеріальної допомоги для оздоровлення у 2016, 2017 роках щомісячної додаткової грошової винагороди, яка виплачувалась відповідно до Постанови КМУ № 889 від 22.09.2010, суд зазначає таке.
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 889 від 22.09.2010 (далі - Постанова № 889) установлено щомісячну додаткову грошову винагороду, зокрема, військовослужбовцям, які займають посади у Державній прикордонній службі - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення (з 01.07.2014).
Граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення (пункт 2 Постанови № 889).
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій та з метою визначення порядку та умов виплати військовослужбовцям щомісячної додаткової грошової винагороди Міністром оборони України Наказом № 550 від 24.10.2016 затверджено Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України.
Відповідно до пункту 3 цієї Інструкції до місячного грошового забезпечення, з якого визначається винагорода, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою (посадою, до тимчасового виконання обов`язків за якою він допущений).
Винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби одночасно з виплатою грошового забезпечення на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації); командирам (начальникам) військових частин (установ, організацій) - на підставі наказів вищих командирів (начальників) (п. 5 Інструкції).
Згідно пункту 9 Інструкції розміри винагороди встановлюються наказами Міністерства оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби у межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони України (Головного управління розвідки Міністерства оборони України) у державному бюджеті України на відповідний рік.
Пунктом 2 Постанови № 889 передбачено, що граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї Постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.
Пунктом 2 Інструкції № 73 визначено, що виплата винагороди здійснюється в таких розмірах й таким військовослужбовцям:
1) до 100 відсотків місячного грошового забезпечення: військовослужбовцям, які займають посади в загонах морської охорони та їх структурних підрозділах; військовослужбовцям, які займають посади льотного складу в авіаційних частинах Держприкордонслужби;
2) військовослужбовцям (крім зазначених у підпункті 1 цього пункту) - до 60 відсотків місячного грошового забезпечення. Розміри винагороди для органів Держприкордонслужби з урахуванням виконання покладених завдань, особливостей умов проходження служби військовослужбовцями встановлюються наказами Адміністрації Держприкордонслужби в межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Держприкордонслужби у Державному бюджеті України на відповідний рік.
У даному випадку, як на підставу для неврахування щомісячної додаткової грошової винагороди до складу грошового забезпечення, з якого проводився розрахунок допомоги для оздоровлення, відповідач посилається на пункт 8 Інструкції № 73, відповідно до якого винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат.
Застосовуючи наведену Інструкцію № 73 як спеціальний нормативно-правовий акт, що визначає структуру та склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті позивачу допомоги на оздоровлення, суд зазначає про пріоритетність законів над підзаконними актами. Ієрархічні колізії нормативно-правових актів долаються шляхом застосування норми, яка закріплена в нормативно-правовому акті, що має вищу юридичну силу.
Кабінет Міністрів України, як вищий орган у системі органів виконавчої влади, прийняв Постанову № 889, якою з 01.10.2010 установлено щомісячну додаткову грошову винагороду.
Зі змісту Постанови № 889 слідує, що щомісячна додаткова грошова винагорода відповідає ознакам щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, оскільки є щомісячною та має постійний характер.
Згідно п.п.3.7.1 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України затвердженої Адміністрації Державної прикордонної служби України 20.05.2008 № 425 військовослужбовцям один раз на рік надається допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Розмір матеріальної допомоги визначається, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, на яке військовослужбовець має право згідно із законодавством України на день звернення.
Отже, при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає Закон № 2011-ХІІ та Постанова № 899, а не п.п.3.7.4 Інструкції № 425, в частині обмеження включення до місячного грошового забезпечення, з якого нараховується допомога для оздоровлення винагород.
Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2021 по справі № 825/997/17 та у постанові Верховного Суду від 21.01.2022 у справі № 520/8887/2020.
У 2016-2017 позивачу фактично нараховувалася і виплачувалася щомісячна додаткова грошова винагорода за Постановою № 889, яка, відповідно до статті 9 Закону № 2011-XII та правових позицій ВП ВС і Верховного Суду, є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення.
Виплата грошової допомоги на оздоровлення позивачу за 2016-2017 здійснена без урахування цієї щомісячної додаткової грошової винагороди, що суперечить вимогам Закону № 2011-XII та зазначеним вище правовим позиціям Верховного Суду, у яких прямо вказано на необхідність врахування такої винагороди при визначенні розміру грошової допомоги на оздоровлення за 2016-2017 роки.
Отже, дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2016-2017 роки без врахування щомісячної додаткової грошової винагороди за Постановою № 889 є протиправними.
Стосовно позовних вимог про одночасну компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44, суд зазначає таке. 
Згідно з пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України (далі - ПК України) тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Відповідно до підпунктів 1.1-1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення ПК України платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.
Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.
За нормами абзацу п`ятого підпункту 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.
Відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004, грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.
У пункті 3 вказаного Порядку визначено: виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб».
Пункти 4 та 5 Порядку № 44 визначають, що виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.
Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
З огляду на викладене, вимоги позивача про проведення нарахування та виплати грошового забезпечення з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44, підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог в частині визначення розміру військового збору, який підлягає утриманню з нарахованої на виконання рішення суду грошового забезпечення, то суд зазначає таке.
Пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України (в редакції, чинній до внесення змін за Законом № 4015-ІХ) визначено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Відповідно до підпунктів 1.1-1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.
Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.
Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.
Відповідно до підпункту 1.5 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету з доходів платників, зазначених у підпункті 1 підпункту 1.1 цього пункту, є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.
Згідно з підпунктом 3 пункту 18 розділу І Закону України від 10.10.2024 № 4015-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у період дії воєнного стану» (далі – Закон № 4015-ІХ), який набрав чинності з 01 грудня 2024 року, внесено зміни у пункт 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, зокрема підпункти 1.1-1.3 викладено в такій редакції:
«1.1. Платниками збору є:
1) особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу;
2) фізичні особи - підприємці - платники єдиного податку першої, другої та четвертої груп;
3) платники єдиного податку третьої групи.
Військовий збір для платників збору, зазначених у підпунктах 2 та 3 цього підпункту, встановлюється з 1 жовтня 2024 року по 31 грудня року, у якому буде припинено або скасовано воєнний стан, введений Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX».
1.2. Об`єктом оподаткування збором є:
1) для платників, зазначених у підпункті 1 підпункту 1.1 цього пункту, - доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу;
2) для платників, зазначених у підпункті 2 підпункту 1.1 цього пункту, - щомісячна сума, що дорівнює розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року;
3) для платників, зазначених у підпункті 3 підпункту 1.1 цього пункту, - доходи, визначені статтею 292 цього Кодексу.
1.3. Ставка збору становить:
1) для платників, зазначених у підпункті 1 підпункту 1.1 цього пункту, - 5 відсотків від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1 підпункту 1.2 цього пункту;
2) для платників, зазначених у підпункті 2 підпункту 1.1 цього пункту, - 10 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, з розрахунку на календарний місяць;
3) для платників, зазначених у підпункті 3 підпункту 1.1 цього пункту, - 1 відсоток від доходу, визначеного згідно із статтею 292 цього Кодексу;
4) для військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Головного управління розвідки Міністерства оборони України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної спеціальної служби транспорту - 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1 підпункту 1.2 цього пункту.
Починаючи з 1 січня року, наступного за роком, у якому буде припинено або скасовано воєнний стан, введений Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX», ставка збору для платників, зазначених у підпункті 1 підпункту 1.1 цього пункту, становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1 підпункту 1.2 цього пункту».
Тобто, починаючи з 01 грудня 2024 року збільшено ставку військового збору для платників - осіб, визначених пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу, з 1,5 відсотка до 5 відсотків від об`єкта оподаткування.
Однак, пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 4015-ІХ встановлено, що доходи платників військового збору - осіб, визначених пунктом 162.1 статті 162 Кодексу, нараховані за наслідками податкових періодів до набрання чинності Законом, оподатковуються за ставкою військового збору, що діяла до набрання чинності цим Законом, незалежно від дати їх фактичної виплати (надання), крім випадків, прямо передбачених Кодексом.
Враховуючи наведені положення, суд дійшов висновку, що до доходів (їх частини), які нараховані (виплачені, надані) податковими агентами платникам податку у вигляді заробітної плати за податкові періоди до 01 грудня 2024 року застосовується ставка військового збору 1,5 відсотка незалежно від дати їх фактичної виплати (надання).
Отже, враховуючи положення пункту 2 розділу ІІ Закону № 4015-ІХ, суд дійшов висновку, що до перерахованого грошового забезпечення відповідачем має бути застосовано ставку військового збору у розмірі 1,5 %.
Виходячи з цього належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача, є визнання бездіяльності відповідача протиправною та його зобов`язання здійснити перерахунок і виплатити позивачу недоплачену суму грошової допомоги на оздоровлення за 2016-2017 роки з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, встановленої Постановою № 889, у межах відповідного періоду та з урахуванням вже виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 та із відрахуванням 1,5 % військового збору.
Що стосується позовних вимог про неврахування при виплаті ОСОБА_1 до складу одноразової грошової допомоги при звільненні, відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», періоду проходження строкової військової служби з 13.12.1996 по 30.04.1998, суд зазначає наступне.
Згідно витягу послужного списку позивач з 11.12.1996 по 30.04.1998 проходив строкову військову службу у військових частинах НОМЕР_8 , 1476, НОМЕР_9 ; з 14.12.1998 прийнятий на військову службу за контрактом до Прикордонних військ України (військова частина НОМЕР_1 ).
Як вже зазначав суд раніше, згідно витягу з Наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 26.01.2026 № 95-ос вислуга років станом на 27 січня 2026 року становить: календарна: 28 років 06 місяців 02 дні; пільгова: 16 років 01 місяць 06 днів; всього: 44 роки 07 місяців 08 днів.
[…] Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції Закону №3379-ІХ від 06 вересня 2023 року) виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 27 повних календарних років служби.
Тобто, відповідач не врахував позивачу період проходження строкової військової служби при виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні.
Станом на час проходження позивачем строкової військової служби згідно частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба - є почесним обов`язком кожного громадянина України, особливим видом державної служби, пов`язаної з виконанням громадянином України загального військового обов`язку і службою на конкурсно-контрактній основі у Збройних Силах України та інших військах, створених відповідно до законодавства України. 
Встановлюються такі види військової служби:
строкова військова служба;
військова служба за контрактом на посадах солдатів і матросів, сержантів і старшин;
військова служба жінок за контрактом на посадах солдатів і матросів, сержантів і старшин, прапорщиків і мічманів та офіцерського складу;
військова служба за контрактом прапорщиків і мічманів;
військова служба за контрактом курсантів (слухачів) військово-навчальних закладів і студентів кафедр військової підготовки (факультетів військової підготовки, відділень військової підготовки) вищих цивільних навчальних закладів;
військова служба за контрактом офіцерського складу.
Отже, строкова служба є окремим видом військової служби, що вказує на особливий порядок правового регулювання вказаного виду служби.
При цьому, відповідно до статті 9 Закону №2011-XII (в редакції від 21.05.1993 станом на час звільненням позивача зі строкової служби) держава гарантує військовослужбовцям матеріальне та інше забезпечення у розмірах, що стимулюють заінтересованість громадян України у військовій службі.
Військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання, тривалості та умов військової служби.
Порядок і розміри грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців та компенсації замість речового майна і продовольчих пайків встановлюються Кабінетом Міністрів України з урахуванням коефіцієнта індексації грошових доходів.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.03.1992 №161 «Про грошове забезпечення військовослужбовців Збройних сил України» (далі – Постанова №161) військовослужбовцям строкової служби, звільненим з військової служби, виплачується грошова допомога в розмірі 8 посадових окладів, а зазначеним особам із числа дітей-сиріт і дітей, які залишилися без опіки батьків, - 12 посадових окладів.
Пунктом 2 Постанови №161 чинність пункту 1 цієї постанови поширюється на військовослужбовців Прикордонних військ, Національної гвардії України, військ цивільної оборони та інших військових формувань, що створюються Верховною Радою України, а також військовослужбовців, які проходять військову службу в міністерствах, відомствах, організаціях і установах України.
Аналогічна норма закріплена пунктом 2 Указу Президента України «Про грошове забезпечення військовослужбовців» 4 жовтня 1996 року №923/96 військовослужбовцям строкової служби, звільненим з військової служби, - грошову допомогу в розмірі 8 посадових окладів, а зазначеним особам з дітей-сиріт і дітей, які залишилися без піклування батьків, - у розмірі 12 посадових окладів.
На час звільнення позивача з військової служби за контрактом згідно підпункту 1 пункту 2 статті 15 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, виплачується одноразова грошова допомога в таких розмірах 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби - які звільняються з військової служби у зв`язку із звільненням з полону.
За приписами підпункту 3 пункту 2 статті 15 Закону №2011-XII у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, крім тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.
Отже, оскільки позивач 30.04.1998 звільнився зі строкової військової служби, тому йому була виплачена у той час одноразова грошова допомога.
У такому разі, при звільненні позивача зі служби за контрактом, відповідачем правомірно не зараховано до календарної служби, що враховується при визначенні грошової допомоги при звільненні, період проходження позивачем строкової військової служби.
Як наслідок, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. 
За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.
Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно частин першої та другої статі 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За встановлених в цій справі фактичних обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивач згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VІ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений.
Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Середи Ігоря Євгеновича в інтересах ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невключення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, до складу місячного грошового забезпечення, з якого ОСОБА_1 нараховувались та виплачувались за 2016-2017 роки грошова допомога на оздоровлення.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок і виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2016-2017 роки з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, з урахуванням виплачених сум та з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 та із відрахуванням 1,5 % військового збору.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя 	Н.М. Басова