Справа № 592/14196/25 
Номер провадження 22-ц/816/1610/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 березня 2026 року 	м.Суми	

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого – Замченко А.О. (суддя-доповідач),
суддів – Петен Я.Л., Черних О.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 грудня 2025 року в складі судді Катрич О.М., ухваленого в м. Суми (повний текст виготовлено 19 грудня 2025 року)
у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в :
01.09.2025 ТОВ «Споживчий центр» звернулося до ОСОБА_1 з позовом, який мотивувало тим, що 25.07.2024 між товариством і відповідачем укладено договір про надання кредиту (оферти) №25.07.2024-100001800, відповідно до умов якого останньому було надано грошові кошти в розмірі 20000 грн строком на 124 дні на засадах строковості, поворотності, платності, за що відповідач зобов`язався використати кредит на цілі, що не суперечать чинному законодавству України, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк до 25.11.2024. ОСОБА_1 належним чином взяті на себе зобов`язання за договором не виконав, у зв`язку з чим станом на 01.09.2025 у нього утворилася заборгованість у розмірі 53300 грн, з яких: 18000 грн - прострочена заборгованість за тілом кредиту, 21700 грн - прострочена заборгованість за відсотками, 3600 грн – комісія, 10000 грн - неустойка за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання.
Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства вказану суму.
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 19.12.2025 позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» 43300 грн заборгованості за кредитним договором від 25.07.2024 №25.07.2024-100001800 та 1967 грн. 92 коп. судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ТОВ «Споживчий центр», здійснивши перерахунок заборгованості відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», не проінформувало Ковпаківський районний суд м. Суми про врегулювання даного питання. Вказує, що ним проведено оплату залишку заборгованості в повному обсязі. Згідно з довідкою позивача ТОВ «Споживчий центр» не має будь-яких претензій та /або вимог до позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором від 25.07.2024 №25.07.2024-100001800. Тобто оскаржуваним рішенням помилково стягнуто з відповідача 43300 грн боргу. Позивачем не було надано суду зазначеної інформації, яка перебувала в розпорядженні ТОВ «Споживчий центр».
Учасники справи правом подати відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не скористалися.
Відповідно до ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що апеляційна скарга подана на рішення суду з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 25.07.2024 між ТОВ «Споживчий центр» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №25.07.2024-100001800, на підставі якого останній отримав 20000 грн (а. с. 16 зв - 17).
Вказаний договір було підписано одноразовим ідентифікатором Е453 (а. с. 17 зв.).
З довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що станом на 25.11.2024 за кредитним договором утворилася заборгованість у розмірі 53300 грн, яка складається з наступного: 18000 грн - заборгованість по тілу кредиту, 21700 грн - заборгованість за відсотками, 3600 грн – комісія за обслуговування, 10000 грн - неустойка (а. с. 12).
Частково задовольняючи позов ТОВ «Споживчий центр», суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної сплати заборгованості за кредитом.
Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду, оскільки вони відповідають матеріалами справи та вимогам закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України).
Оскільки відповідач належним чином не виконав умови кредитного договору, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував, що заборгованість за кредитним договором відсутня, є безпідставними, оскільки з довідки ТОВ «Споживчий центр» від 16.01.2026 вбачається, що заборгованість за кредитним договором була сплачена 16.01.2026 (тобто після ухвалення оскаржуваного рішення), у зв`язку з чим товариство не має будь-яких претензій або вимог до ОСОБА_1 за кредитним договором від 25.07.2024 №25.07.2024-100001800.
Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться в главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.
З огляду на викладене, добровільне виконання зобов`язання за кредитним договором від 25.07.2024 №25.07.2024-100001800 після постановлення рішення суду (рішення ухвалено 19.12.2025, а заборгованість сплачено 16.01.2026) не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим.
У той же час колегія суддів звертає увагу, що оскільки зобов`язання було виконано в добровільному порядку поза межами виконавчого провадження, у зв`язку з чим у позивача відсутні претензії за кредитним договором, у суду першої інстанції немає підстав для видачі виконавчого листа для виконання рішення в примусовому порядку. У випадку ж якщо судом буде видано виконавчий лист, то відповідач не позбавлений буде можливості на підставі ст. 432 ЦПК України звернутися із заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, оскільки обов`язок боржника відсутній повністю у зв`язку з його добровільним виконанням.
З огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про задоволення позовних вимог.
Оскільки доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України,
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на залишити без задоволення.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення складено 10 березня 2026 року.

Суддя-доповідач – Анна ЗАМЧЕНКО
Судді – Яна ПЕТЕН
Оксана ЧЕРНИХ