ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2026	 	Справа № 904/1271/23 (904/510/26)	

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Камші Н.М., за участю секретаря судового засідання Паніної В.О., розглянувши справу  

за позовом Фермерського господарства "Добробут-Агро.", Дніпропетровська область, Криничанський район, с. Новомилорадівка 
до ОСОБА_1 , м. Дніпро
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна", Хмельницька область, Славутський район, с. Крупець 
про стягнення інфляційних втрат та 3% річних у загальному розмірі 1 556 558,27 грн. 

Представники:
від позивача: Микитюк А.І. 
від відповідача: не з`явився
від третьої особи: Стеценко А.І.

СУТЬ СПОРУ:

Фермерське господарство "Добробут-Агро." (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач), в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь інфляційні втрати та 3% річних, внаслідок прострочення виконання зобов`язання щодо повернення безпідставно набутих грошових коштів, у загальному розмірі 1 556 558,27 грн., з яких: 1 287 447,73 грн. - інфляційні втрати та 269 110,54 грн. - 3% річних. 
Крім того, у позовній заяві міститься клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" (30068, Хмельницька область, Славутський район, с. Крупець, вул. Богдана Хмельницького, буд. 43, ідентифікаційний код 34863309). 
В обґрунтування зазначеного клопотання позивач посилається на те, що ТОВ "Суффле Агро Україна" як кредитор є зацікавленою стороною в даній справі, оскільки ухвалене в ній рішення впливає на його майнові права як кредитора у справі про банкрутство ФГ "Добробут-Агро.", зокрема, на можливість повернення заборгованості банкрута, що ліквідується. 
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2026 постановлено про таке:
- прийнято позовну заяву до розгляду в межах справи № 904/1271/23 про банкрутство Фермерського господарства "Добробут-Агро." (52352, Дніпропетровська обл., Криничанський район, с. Новомилорадівка, вул. Зелена, буд. 14, ідентифікаційний код 40702630) та відкрито провадження у справі;
- вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 10.03.2026 о 10:00 год.;
- залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" (30068, Хмельницька область, Славутський район, с. Крупець, вул. Богдана Хмельницького, буд. 43, ідентифікаційний код 34863309);
- запропоновано відповідачу подати до суду: відзив на позовну заяву і всі письмові докази, що підтверджують заперечення проти позову; одночасно надіслати позивачу, докази такого направлення надати суду; 
- запропоновано третій особі: надати письмові пояснення по суті спору, копію пояснень направити на адресу позивача та відповідача, докази такого направлення надати суду.
02.03.2026 до суду від третьої особи надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, в якому Товариство з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" просить суд надати можливість його представнику взяти участь у наступному судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду.
У підготовче засідання 10.03.2026 з`явилися представники позивача та третьої особи, представник відповідача у вказане засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, при цьому останній про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, оскільки згідно з довідкою Господарського суду Дніпропетровської області про доставку електронного листа встановлено, що ОСОБА_1 отримали ухвалу суду від 10.02.202 - 10.02.2026 (а.с. 82). 
Присутні у судовому засіданні представники позивача та третьої особи підтримали позовні вимоги, повідомили господарський суд про можливість закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті. 
Дослідивши матеріали справи, заслухавши в підготовчому засіданні 10.03.2026 пояснення представників позивача та третьої особи, суд вважав за можливе, в порядку пункту 3 частини 2 статті 185 Господарського процесуального кодексу України, закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті. 
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 10.03.2026 постановлено наступне:
- закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 07.04.2026 об 11:45 год.; повідомлено про можливість участі представників учасників судового процесу в судовому засіданні, призначеному на 07.04.2026 об 11:45 год. в режимі відеоконференції з використанням підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС;
- явку представників позивача, відповідача та третьої особи у судове засідання визнано обов`язковою.
27.03.2026 до суду від третьої особи надійшла заява, в якій Товариство з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" повідомляє про заміну представника (адвоката), який братиме участь у судовому засіданні 07.04.2026 в режимі відеоконференції.
У судове засідання 07.04.2026 з`явилися представники позивача та третьої особи, представник відповідача у вказане засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.
При цьому суд відзначає, що згідно з ч. 7 ст. 6 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
За змістом ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Згідно з довідкою Господарського суду Дніпропетровської області про доставку електронного листа встановлено, що 10.02.2026 о 19:24 год. ОСОБА_1 отримав ухвалу суду від 10.02.2026, якою прийнято позовну заяву до розгляду в межах справи про банкрутство та відкрито провадження у справі; розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження; запропоновано відповідачу подати до суду відзив на позовну заяву і всі письмові докази, що підтверджують заперечення проти позову. 
Водночас, якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення (ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України).
Враховуючи вказане, судом встановлено, що ухвала суду від 10.02.2026 вважається врученою відповідачеві 11.02.2026, що підтверджується залученою до матеріалів справи довідкою про доставку електронного листа (а.с. 82).
Однак, станом на 07.04.2026 відповідачем відзиву на позовну заяву не подано. 
Крім того, у даному випадку суд враховує, що за приписами ч. 1 ст. 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.
Відповідно до приписів ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.
Судові рішення, внесені до Реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному вебпорталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").
Ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2026 та від 10.03.2026 були оприлюднені в Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами суду по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).
Згідно з частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, суд розглядає справу за наявними матеріалами. 
У судовому засіданні 07.04.2026 представники позивача та третьої особи підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі.
Матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення у даному судовому засіданні.
У порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 07.04.2026 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, - 

ВСТАНОВИВ: 

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2023 відкрито провадження у справі про банкрутство Фермерського господарства "Добробут-Агро." (далі - ФГ "Добробут-Агро.").
Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.09.2023 ФГ "Добробут-Агро." визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру у справі, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Микитюка А.І.
Ініціюючим кредитором банкрута є Товариство з обмеженою відповідальністю "Суфле Агро Україна". 
У процесі ліквідаційної процедури Фермерського господарства "Добробут-Агро." ліквідатором було виявлено, що протягом 2019-2021 років Фермерське господарство "Добробут-Агро." здійснило перерахування грошових коштів на картковий рахунок відповідача - ОСОБА_1 на загальну суму 1 758 000,00 грн. із однаковим призначенням платежів: "видача коштів під звіт на закупівлю сг продукції Без ПДВ". Перерахування здійснювалися на карткові рахунки відповідача, відкриті у АТ КБ "Приватбанк" та у призначенні платежів зазначалося: "# НОМЕР_1 , ІПН НОМЕР_2 видача коштів під звіт на закупівлю сг продукції Без ПДВ" або "#4627055100602480 ІПН 2738409710 видача коштів під звіт на закупівлю сг продукції Без ПДВ", а також "#5523245800027490 ІПН 2738409710 видача коштів під звіт на закупівлю сг продукції Без ПДВ". Вказане підтверджувалося залученими до матеріалів справи банківськими виписками (а.с. 22-37).
Оскільки, ліквідатором Фермерського господарства "Добробут-Агро." не було виявлено надходження від відповідача будь-якої закупленої сільськогосподарської продукції чи повернення вказаних коштів, 30.11.2023 ліквідатором Фермерського господарства "Добробут-Агро." було направлено ОСОБА_1 вимогу № б/н від 29.11.2023 про погашення у семиденний строк з моменту отримання даної вимоги заборгованості у розмірі 1 758 000,00 грн. або надання доказів виконання закупівлі с/г продукції.
Відповідач відповіді на вказану вимогу не надав, підтверджуючих документів не направив, заборгованості не погасив.
З огляду на вказане ліквідатор звернувся від імені Фермерського господарства "Добробут-Агро." до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (безпідставно отриманих коштів) у розмірі 1 758 000,00 грн. (справа № 904/1271/23 (904/728/24).
У відзиві на позовну заяву у справі № 904/1271/23 (904/728/24) представник відповідача просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з огляду на наявність укладених між Фермерським господарством "Добробут-Агро." та ОСОБА_1 договорів доручення № б/н від 10.09.2019, № б/н від 18.05.2020 та № б/н від 08.01.2021, за умовами яких Фермерське господарство "Добробут-Агро." перерахувало ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 1 758 000,00 грн. для закупівлі сільськогосподарської продукції.
Після отримання інформації про наявність договорів доручення, та ознайомившись з їх змістом в матеріалах справи, Товариством з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" була подана позовна заява в межах справи про банкрутство № 904/1271/23 до ОСОБА_1 про визнання недійсними вказаних договорів доручення (справа № 904/1271/23 (904/1495/24).
За результатом розгляду вказаних вище справ Господарським судом Дніпропетровської області були ухвалені наступні рішення:
- у справі № 904/1271/23(904/1495/24) рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 16.09.2024 позов задоволено повністю, а саме: 
- визнано недійсним договір доручення № б/н від 10.09.2019, який укладено між Фермерським господарством "Добробут-Агро." та ОСОБА_1 ;
- визнано недійсним договір доручення № б/н від 18.05.2020, який укладено між Фермерським господарством "Добробут-Агро." та ОСОБА_1 ;
- визнано недійсним договір доручення № б/н від 08.01.2021, який укладено між Фермерським господарством "Добробут-Агро." та ОСОБА_1 ;
- стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" судові витрати по сплаті судового збору на суму 9 084,00 грн.;
- у справі № 904/1271/23 (904/728/24) рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17.04.2025 позов задоволено повністю, а саме: стягнуто з ОСОБА_1 на користь Фермерського господарства "Добробут-Агро." заборгованість у розмірі 1 758 000,00 грн. та судові витрати по сплаті судового збору на суму 26 370,00 грн.
При цьому постановою Центрального апеляційного господарського суду від 20.02.2025 у справі № 904/1271/23 (904/1495/24) апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.09.2024 - залишено без змін.
З приводу вказаних вище обставин у справах № 904/1271/23(904/1495/24) та №904/1271/23 (904/728/24) суд відзначає, що відповідно до пункту 9 частини 2 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.
Частиною 1 статті 129-1 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.
Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007 "Про незалежність судової влади" передбачено, що за змістом частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.
Частинами 1 та 2 статті 18 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Частиною 2 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.
Вказаний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/9823/17.
Отже, не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому, не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі, в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.
При цьому суд зазначає, що преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також рішеннями Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 в справі "Совтрансавто-Холдінг" проти України" та від 28.11.1999 в справі "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Христов проти України" від 19.02.2009 та "Пономарьов проти України" від 03.04.2008).
За вказаного вбачається, що обставини, які були досліджені та встановлені рішеннями Господарського суду Дніпропетровської області у справах № 904/1271/23 (904/728/24) та №904/1271/23(904/1495/24) є преюдиційними та не мають повторного доказування в межах даної справи (ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України).
Так, зокрема, остаточним судовим рішенням - рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17.04.2025, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 20.02.2025, по справі № 904/1271/23 (904/728/24) встановлено факт наявності у ОСОБА_1 обов`язку щодо повернення безпідставно отриманих грошових коштів, у порядку статті 1212 Цивільного кодексу України, в сумі 1 758 000,00 грн. 
Як зазначає позивач, що підтверджується матеріалами справи, лише 08.10.2025 під час виконавчого провадження № 78710890 ОСОБА_1 (боржником, відповідачем) згідно з платіжним дорученням № 1590 від 08.10.2025 було виконано зазначене вище рішення суду та сплачено заборгованість у загальній сумі розмірі 1 960 619,29 грн. (повну суму боргу (1 758 000,00 грн.) та розмір витрат, пов`язаних з виконавчим провадженням) (а.с. 55).
Відтак, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, з урахуванням встановлених вищезазначеними рішеннями суду фактів безпідставності набуття грошових коштів та обов`язку щодо повернення таких грошових коштів, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача у загальному розмірі 1 556 558,27 грн., з яких: 1 287 447,73 грн. - інфляційні втрати та 269 110,54 грн. - 3% річних. 
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.
Стаття 610 Цивільного кодексу України вказує на те, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У ст. 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Відповідно вимога про нарахування, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України 3% річних й інфляційних втрат, які є складовою відшкодування завданої позивачеві шкоди, є правомірною.
У даному випадку зобов`язання повернути безпідставно набуте майно (грошові кошти) виникає у відповідача безпосередньо з норми ст. 1212 Цивільного кодексу України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Виконати таке зобов`язання особа повинна відразу після того, як безпідставно отримала майно або як підстава такого отримання відпала.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.02.2024 у справі № 910/3831/22 зазначено, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання та ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).
Отже, як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.02.2024 у справі № 910/3831/22, зобов`язання повернути безпідставно набуте майно виникає в особи безпосередньо з норми ст. 1212 Цивільного кодексу України, тобто з моменту безпідставного набуття майна або з моменту безпідставного його збереження. А тому передбачений ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми виникає виходячи з наявності самого факту прострочення.
Беручи до уваги вищенаведені обставини, судом встановлено, що у даній справі відповідач, який без належної правової підстави зберіг у власному розпорядженні грошові кошти, що становлять пайову участь, несе додаткове грошове зобов`язання щодо сплати нарахованих інфляційних втрат та трьох відсотків річних, що виникає у зв`язку із неправомірним користуванням чужими коштами.
З урахуванням наведеного, у період з дня отримання безпідставно отриманих грошових коштів (16.10.2019) по день виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.04.2025 у справі № 904/1271/23 (904/728/24) - (08.10.2025), враховуючи допущене відповідачем порушення такого грошового зобов`язання, позивачем нараховано до стягнення з відповідача за загальний період прострочення з 16.10.2019 по 08.10.2025 інфляційні втрати у розмірі 1 287 447,73 грн. та 3% річних у розмірі 269 110,54 грн.
Період прострочення, суми нарахованих 3% річних та інфляційних втрат відповідачем жодним чином не спростовуються, доказів необґрунтованості здійснених нарахувань матеріали справи також не містять.
Перевіривши здійснені позивачем розрахунки, суд констатує, що позивач правильно визначив період прострочення, суми, на які здійснюються нарахування та правильно визначив до стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 1 287 447,73 грн. та 3% річних у розмірі 269 110,54 грн. 
На підставі викладеного, з урахуванням встановлених обставин справи, які підтверджені належними доказами, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. 
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору слід віднести на відповідача.
Керуючись статтями 20, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, статтею 7 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Фермерського господарства "Добробут-Агро." (52352, Дніпропетровська обл., Криничанський район, с. Новомилорадівка, вул. Зелена, буд. 14, ідентифікаційний код 40702630) інфляційні втрати у розмірі 1 287 447,73 грн., 3% річних у розмірі 269 110,54 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 18 678,70 грн.  
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Рішення набирає законної сили через 20 днів після підписання повного тексту і в цей же строк може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду у встановленому порядку.
Повне рішення складено - 13.04.2026. 

Суддя	 	Н.М. Камша