РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 березня 2026 року	Справа № 495/10478/24	
 	Номер провадження 2/495/1389/2025	

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Волкової Ю.Ф.,
із участю секретаря судового засідання Мартиненко Т.А.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача Пучкової Л.А.,
розглянувши у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, розірвання кредитного договору та закриття кредитної картки,
встановив:
ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, розірвання кредитного договору та закриття кредитної картки, у якому просить розірвати кредитний договір, укладений 14 жовтня 2024 року, шляхом підписання заяви про надання кредиту «Оплата частинами» 24101437303216 між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк»; закрити кредитну карту № НОМЕР_1 видану ОСОБА_1 Комерційним банком «Приватбанк» та припинити нарахування відсотків за кредитом по даній картці, скасувати всі нараховані платежі, відсотки та заборгованість по них, які були нараховані ОСОБА_1 з 14.10.2024 року та будуть нараховані по день закриття картки.
1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
1.1. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.10.2024 між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір про надання кредиту «Оплата частинами» 24101437303216. За умовами вказаного кредитного договору, позивач, як позичальник отримав кредит у розмірі 9 999 грн.
Однак, ОСОБА_1 кредитний договір не укладала, доступ до кредитної карти отримали невстановлені особи.
Одразу, 14.10.2024 ОСОБА_1 звернулась до Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області з заявою про скоєння злочину щодо незаконного використання та особистих даних ОСОБА_1 , та оформлення кредиту оплату частинами по банківській карті, емітовану в АТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_1 в інтернет-магазині «Комфі» у розмірі 10 000 грн. За результатами поданої заяви триває кримінальне провадження № 12024166240000351 від 15.10.2024 за ч. 1 ст. 182 КК України Банківську кредитну картку було заблоковано. 18.10.2024 року позивач звернулась до Національного банку України зі скаргою. 
Позивач вважає, що вона, як користувач картки, своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Списання грошових коштів з її карткових рахунків відбулося не за її розпорядженням і вона не повинен нести відповідальності за такі операції.
Виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, позивач повідомила про цей факт Банк та звернувся до правоохоронних органів. Враховуючи наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, позивач вважає, що не повинна нести відповідальність за дії, які не вчиняв. Також вона не може нести відповідальність за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
1.2. Відповідач надав суду відзив в якому заперечує проти задоволення позовних вимог, мотивуючи це тим, що позивачка є клієнткою ПриватБанку з 2010 року, користується карткою для виплат НОМЕР_2 , карткою "Універсальна" НОМЕР_3 ; карткою "Національний кешбек" НОМЕР_4 ; Є-підтримка НОМЕР_5 .
01.05.2021 позивач підписала АНКЕТУ-ЗАЯВУ клієнта - фізичної особи про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. 14.10.2024 року з кредитної картки "Універсальна" було оформлено кредитний продукт "Оплата частинами" у магазині "КОМФІ" на суму 9999 грн. Позивачка у своєму позові заперечує такий правочин, вважає його таким, що здійснений поза її волею третіми особами шахрайським шляхом.
Банк провів внутрішнє розслідування, за результатами якого встановлено, що позивачка перейшла за фішинговим посиланням у месенджері "допомога українцям", посилання отримала від своєї подруги.
У телефонній розмові із оператором колл-центру Позивачка підтвердила, що переходила за посиланням, яке отримала у меседжері, вводила персональні дані - підтвердила вхід у Приват24, таким чином - розголосила свої персональні дані - створила умови для третіх осіб, які через її недбалість отримали доступ до її особистого кабінету у Приват24, та мали змогу розпоряджатися її коштами, в тому числі збільшувати кредитний ліміт, перевипускати картки, оформляти кредитні угоди, тощо.
Підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських у ПриваБанку 01.05.2021 Позивачка, погодилася з тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять Договір про надання банківських послуг. Ознайомилася і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з тарифами банку, зобов`язаннями позивача виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. У Анкеті-заяві клієнта фізичної особи про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг прямо зазначено, що Позивачка підтвердила свою згоду на те, що підписавши дану заяву на підставі ст.634 ЦК України приєднується до Умов та Правил надання банківських послуг, "ПриватБанк", що розміщені в мережі інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на дату підписання цього документа, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір). Ознайомилась з Умовами і правилами надання банківських послуг, Довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб, які розміщені на офіційному сайті банку https://privatbank.ua/terms, пам`яткою клієнта, тарифами та отримала їх примірник (шляхом самостійного роздрукування/в електронній формі шляхом власноручного підписання електронним підписом та направленням повідомлення про одержання). Укладення між сторонами договору про надання банківських послуг та отримання Позивачкою платіжної картки, сторонами не заперечується.
Результатами службового розслідування було встановлено, що спірні операції проводилися за допомогою реквізитів карти: повний номер картки, термін дії пластику, код CVV-2 (код для проведення операцій на зовнішніх ресурсах). Після чого транзакції було підтверджено 3Dsecure, які надсилалися на фінансовий мобільний номер клієнта. Таким чином, має місце розголошення конфіденційних персональних даних відповідальність за збереження яких покладено на тримача картки - Позивачку.
2.Рух справи.
Позов подано до суду 20.11.2024.
Ухвалою від 21.11.2024 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.
За результатом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 08.05.2025 визначено головуючого для її розгляду – суддю Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Волкову Ю.Ф.
Ухвалою від 12.05.2025 справу прийнято до провадження, та призначено її судовий розгляд. 
Ухвалою від 22.10.2025 витребувано з Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області інформацію про стан досудового розслідування кримінального провадження № 12024166240000351 від 15.10.2024 (у тому числі щодо прийнятих процесуальних рішень слідчого, із обов`язковим долученням належним чином засвідченої копії кінцевого процесуального рішення у випадку його прийняття), а також копію заяви, пояснень та протоколу допиту ОСОБА_1 .
3. Заяви, клопотання учасників процесу та насідки їх вирішення; порядок судового розгляду.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.
Представник відповідача проти задоволення позову заперечила.
4. Фактичні обставини справи.
Судом встановлено, що 14.10.2024 між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було підписано заяву про надання кредиту «Оплата частинами» 24101437303216. За умовами вказаного кредитного договору, позивач, як позичальник отримав кредит у розмірі 9999 грн.
Позивач заперечує укладення такого договору.
14.10.2024 ОСОБА_1 звернулась до Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області з заявою про скоєння злочину щодо незаконного використання та особистих даних ОСОБА_1 , та оформлення кредиту оплату частинами по банківській карті емітовану в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» НОМЕР_1 в інтернет-магазині «Комфі» у розмірі 10000 грн. 
На запит суду Білгород-Дністровський РВП ГУНП в Одеській області листом від 27.11.2025 повідомив що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12024166240000351 від 15.10.2024 за заявою ОСОБА_1 розпочате за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 182 КК (незаконне збирання, зберігання, використання, знищення, поширення конфіденційної інформації про особу або незаконна зміна такої інформації, крім випадків, передбачених іншими статтями цього Кодексу) та триває, підозру жодній особі не повідомлено; ОСОБА_1 має статус потерпілої. Під час допиту потерпіла ОСОБА_1 повідомила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на її мобільний номер телефону у за стосунок Вайбер надійшло повідомлення від колеги з текстом про отримання одноразової соціальної виплати у розмірі 8 127 грн, для чого потрібно було перейти за активним посиланням. ОСОБА_1 підтвердила вхід, ввіши свої персональні дані, логін, пароль від за стосунку Приват24. Після цього позивачці надійшло повідомлення про запит на кредитну історію з метою видачі кредиту; 14.10.2024 на її ім`я було відкрито кредитну картку, імітовану в КБ «Приватбанк» з кредитним лімітом 60 000 грн; оформлено кредит на 9 999 грн.
Банк провів внутрішнє розслідування, за результатами якого встановлено, що позивачка перейшла за фішинговим посиланням у месенджері "допомога українцям", посилання отримала від своєї подруги.
У телефонній розмові із оператором колл-центру Позивачка підвердила, що переходила за посиланням, яке отримала у месседжері, вводила персональні дані - підтвердила вхід у Приват24, таким чином - розголосила свої персональні дані - створила умови для третіх осіб, які через її недбалість отримали доступ до її особистого кабінету у Приват24, та мали змогу розпоряджатися її коштами, в тому числі збільшувати кредитний ліміт, перевипускати картки, оформляти кредитні угоди, тощо.
Результатами службового розслідування встановлено, що спірні операції проводилися за допомогою реквізитів карти: повний номер картки, термін дії пластику, код CVV-2 (код для проведення операцій на зовнішніх ресурсах). Після чого транзакції було підтверджено 3Dsecure, які надсилалися на фінансовий мобільний номер клієнта. Таким чином, має місце розголошення конфіденційних персональних даних відповідальність за збереження яких покладено на тримача картки – Позивачку.
Отже, на ім`я клієнта ОСОБА_1 відкрито договір SAMDNWFC000111543875 CRPL UAH, дата старту договору - 14.10.2024 № картки НОМЕР_6 . Підтвердження про відкриття картки здійснено 2024-10-14 об 11:32:45, контакт проведено (OK) з номеру НОМЕР_7 , P24AOS2 cloudacsk. Вхід в додаток Приват24 проведено з нетипового для клієнта пристрою 35626759 НОМЕР_8 2024-10-14 об 11:30:42, PHONE INFINIX X6850|INFINIX ANDROID 14 MOBILE 91D856B829B09FCA 241022RQ980719 TEACHO.
Зміна паролю проводилась (8535046 35626759 +3 8097 4*** *** 2024-10-14 11:49:31 CHANGE_PASSWORD Change password 46.33.52.97 3600723c94148dd7 0.0 0.0 SM-A715F|samsung p24mob НОМЕР_9 ). Авторизація стороннього пристрою підтверджена *5692 Comfy.
5. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. 
На підставі ч. 1, 2 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. 626, 628 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
На підставі ч. 1 ст. 633 ЦК публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
За ч. 1, 2 ст. 638 ЦК встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ч. 1 ст. 641 ЦК пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
За ч. 1 ст. 642 ЦК відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.
На підставі ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За ст. 1055 ЦК кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави ЦК, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
На підставі ч. 2 ст. 1056-1 ЦК розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Згідно із ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором.
На підставі ст. 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Крім того суд вказує, що за п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до змісту ч. 1-5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.
За ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
На підставі ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Згідно із ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
На підставі абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК якщо сторони домовились укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
З урахуванням викладеного вмотивування суд дійшов висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК).
Головне, щоб електронний договір включав усі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним через недодержання письмової форми в силу прямої вказівки закону.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.
Отже, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є комбінацією цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Аналогічна правова позиції була викладена Верховним Судом у постанові від 12 січня 2021 року по справі №524/5556/19.
Статтею 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. 
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка. 
Відповідно до статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Відповідно до чинного законодавства України Банк здійснює надання банківських послуг необмеженому колу осіб на підставі їх заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг (далі Умови), які розміщуються на офіційному сайті https://privatbank.ua/terms/ у мережі Інтернет і є невід`ємною частиною договору банківського обслуговування. 
AT КБ "ПриватБанк", керуючись законодавством України, публічно пропонує широкому та необмеженому колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого розміщує на сайті ПриватБанку за адресою: https://privatbank.ua/terms Умови та правила надання банківських послуг (далі - Умови та правила та/або Договір). Умови та Правил надання банківських послуг, є публічно доступними і розміщенні у вільному доступі Документ сформований в системі на інтернет-сайті ПРИВАТБАНК, а саме : www.privatbank.ua. 
Ст.28 Закону України «Про платіжні послуги» передбачено, що електронний платіжний засіб може існувати в будь-якій формі, на будь-якому носії, що дає змогу зберігати інформацію, необхідну для ініціювання електронного переказу. Банк та користувач укладають договір щодо порядку та умов використання електронного платіжного засобу. Банк перед укладенням договору зобов`язаний ознайомити користувача з умовами договору про використання електронного платіжного засобу (далі у цій статті договір), ознайомити з тарифами на обслуговування електронного платіжного засобу та правилами користування електронним платіжним засобом. Банк зобов`язаний забезпечити викладення цієї інформації в доступній формі й розмістити її в доступному для користувача місці, а також надати на його вимогу в письмовій або електронній формі. 
Загальні вимоги Національного банку до емісії/еквайрингу платіжних інструментів, що емітуються (уключаючи електронні платіжні засоби, передплачені платіжні інструменти), та здійснення розрахунків з їх використанням визначенні Положенням «Про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів», затвердженого Постановою Правління Національного банку України 29.07.2022 № 164 (далі - Положення №164).
Пунктом 140 Положення №164 встановлено, що користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем. 
До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. 
Аналогічна диспозиція норми права зазначена в пункті 5 ст. 87 Закону України «Про платіжні послуги» (надалі-Закон №1591-IX), а саме, до моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації відповідно до статті 38 цього Закону ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на платника. 
Відповідно до п. 2.1.4.5.1 Умов до обов`язків клієнта належить: не передавати Картки, ПІНи, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію третім особам, не використовувати Картки або нанесені на них дані в цілях, не передбачених цим Договором, або що суперечать чинному законодавству. 2.1.4.5.2. Клієнт зобов`язаний вживати необхідних заходів для запобігання втрати, пошкодження, викрадення Картки, доступу третіх осіб до Картки, в тому числі до інформації, нанесеної на неї. 
Пунктом 20 статті 38 Закону України «Про платіжні послуги», встановлено, що користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний: «4) не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції (п.п.4); негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації (п.п.5). 
Відповідно до п. 4 статті 42 Закону № 1591-IX платіжна операція вважається акцептованою після надання платником згоди на її виконання. Згода на виконання платіжної операції (пов`язаних між собою платіжних операцій) може бути надана платником надавачу платіжних послуг платника особисто, через надавача платіжних послуг з ініціювання платіжної операції або через отримувача (п. 6 статті 42 Закону № 1591-IX).
Банк не має права визначати та контролювати напрями використання коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися коштами на власний розсуд. Кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції. Згідно п. 1.15. постанови НБУ № 22 від 21 січня 2004 року доручення платників про списання коштів зі своїх рахунків і зарахування коштів на рахунки отримувачів банки здійснюють у термін, установлений законодавством України. 
Відповідно до п. 1.6, 1.7 постанови НБУ № 22 від 21 січня 2004 року банк здійснює розрахунково-касове обслуговування своїх клієнтів на підставі відповідних договорів і своїх внутрішніх правил здійснення безготівкових розрахунків. 
Відповідно до п. 1.19. постанови НБУ № 22 від 21 січня 2004 року Банк не несе відповідальності за достовірність змісту платіжного доручення. Усі спори, які можуть виникнути з цих питань між учасниками розрахунків, вирішуються ними відповідно до законодавства України. 
Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. 
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. 
Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. 
Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. 
Тобто, ст. 1212 ЦК України, чітко визначено, що відповідальність за незаконне отримання грошових коштів несе отримувач, а не особа яка обслуговує їх рахунки. 
Наведені висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 910/1531/18, від 29.05.2019 у справі № 757/42443/15-ц, від 28.01.2020 у справі № 910/16664/18, від 08.09.2021 у справах № 201/6498/20, № 206/2212/18 тощо.
У справі, що розглядається встановлено, що переказ коштів був здійснений шляхом створення платежу в системі дистанційного обслуговування клієнтів Internet Banking Приват24 (далі Приват24). Вхід в Приват24 був здійснений під авторизацією позивача. При даній процедурі клієнт Банку ввів свої, ім`я користувача і пароль та увійшов у Приват24, створив необхідний платіж, ввів тільки йому відомий ключ доступу і після цього до банку надійшло платіжне доручення, відповідно до якого банк здійснив переказ коштів. 
У такому випадку, із урахування того, що саме на позивача покладено обов`язок нерозголошення (нерозкриття) інформації за рахунком, паролів, ПІН-кодів, CVV-кодів, як і обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення вказаної інформації, враховуючи, що операція з переказу спірних коштів на КОМФІ, та оформлення кредитної угоди ОПЛАТА ЧАСТИНАМИ була здійснена у мережі Інтернет з підтвердженням платежу 3D Secure, списання коштів з карткового рахунків Позивачки відбулося за електронною ідентифікацією електронного платіжного засобу і його користувача, то АТ КБ «ПриватБанк», як надавач банківських послуг, не повинен нести відповідальність за дані операції. 
Транзакції від 14.10.2024 проведені AT КБ "ПриватБанк" щодо переказів коштів з банківських карткових рахунків Позивачки є належними та акцептованими платіжними операціями. Диспозиція норм Закону України «Про платіжні послуги» визначає, що саме наявність вини особи, яка не є ініціатором або надавачем платіжних послуг, в наслідок чого здійснюється списання коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі, а тому здійснені, 14.10.2024 року перекази грошових коштів, є належними платіжними операціями, оскільки не спростовані позивачем належними і допустимими доказами у контексті оцінки правовідносин між позивачем та відповідачем.
Таким чином, відповідальність за збитки, яких нібито зазнала позивач, має нести винна особа, яка заволоділа такими коштами, але не Банк, який виконав розпорядження, сформоване від імені позивача на переказ коштів. 
Враховуючи висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 910/1531/18, від 29.05.2019 у справі № 757/42443/15-ц, від 28.01.2020 у справі № 910/16664/18, від 08.09.2021 у справах № 201/6498/20, № 206/2212/18, судом встановлено, що позивачкою після переходу за фішинговим посиланням щодо оформлення кредитної угоди "оплата частинами" було автоматично розголошено власні персональні дані, та надано згоду на укладення кредитного договору.
З врахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку про відсутність порушення права споживача та про відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись статтями ст. ст. 3, 509, 526, 527, 530 ЦК України, ст. ст. 1, 11 Закону України Про захист прав споживачів ст. ст. 3, 10, 12, 13, 76, 81, 89, 133, 141, 259, 263-265, 268, 280-284 ЦПК України, суд,-
ухвалив:
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, розірвання кредитного договору та закриття кредитної картки – відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду.
Повне найменування сторін:
позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_10 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;
відповідач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», код ЄДРПОУ: 14360570, місцезнаходження: вулиця Грушевського, 1Д, місто Київ.
Повний текст судового рішення буде складено 13.03.2026.

Суддя Ю.Ф. Волкова