П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/11210/24	

перша інстанція: суддя Аракелян М.М.,
повний текст судового рішення
складено 24.12.2025, м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючої-судді – Казанчук Г.П.
суддів – Градовського Ю.М., Єщенка О.В.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Головного управління ДПС в Одеській області та Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2025 року у справі № 420/11210/24 за адміністративним позовом Фізичної-особи підприємця ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління ДПС в Одеській області, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення,-

ВИКЛАД ОБСТАВИН :

ФОП ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління ДПС в Одеській області, в якому просила суд:
- залучити до участі у справі за позовом ФОП ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 13.03.2024р. №37851/15/02/РРО/3882006649-ТД/ФС в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління ДПС в Одеській області;
- визнати протиправною та скасувати постанову Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 13.03.2024р. №37851/15/02/РРО/3882006649-ТД/ФС, якою вирішено накласти на фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) штраф у розмірі 67000грн. за порушення ч. 3 ст. 24 КЗпП України;
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 25.01.2024р. нею за поштовим відправленням Головного управління ДПС в Одеській від 25.12.2023р. № 65044 1668155 4 було отримано акт (довідку) фактичної перевірки від 22.12.2023р. №004291 за змістом якого контролюючим органом було зафіксовано порушення з боку ФОП ОСОБА_1 норм п.п. 7, 9, 12 ст. 3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг від 06.07.1995р. №265/95-ВР (з наступними змінами та доповненнями), п. 85.2 ст. 85 ПК України, ч. 3 ст. 24 КЗпП України, а також постанови Кабінету міністрів України від 17.06.2015р. №413 Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту в частині неподання або несвоєчасного подання до органів ДПС України повідомлення про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту. З зміст резолютивної частини наказу ГУ ДПС в Одеській області від 12.12.2023р. №10494-п щодо мети проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 ставлять під сумнів ті обставини, що підставою для його прийняття слугували обставини (підстави), визначені саме нормою п/п 80.2.4 п. 80.2 ст. 80 ПК України, у той час, як фактичне проведення контролюючим органом перевірки з підстав, передбачених п/п 80.2.2, 80.2.5, 80.2.7 п. 80.2 ст. 80 ПК України, відповідно до акту (довідки) фактичної перевірки від 22.12.2023р. №004291 було здійснено з порушенням вимог п. 81.1 ст. 81 ПК України. недотримання вимог щодо конкретизації та викладення в наказі ГУ ДПС в Одеській області від 12.12.2023р. №10494-п Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 фактичних (а не формальних) та правових підстав для його прийняття, має призводити до протиправності останнього та, відповідно, спірної постанови про накладення штрафу від 13.03.2024р. №37851/15/02/РРО/3882006649-ТД/ФС, яка була прийнята за наслідками реалізації такого наказу ГУ ДПС в Одеській області від 12.12.2023р. №10494-п. Будь-яке рішення суб`єкта владних повноважень (в даному випадку постанова відповідача від 13.03.2024р. №37851/15/02/РРО/3882006649-ТД/ФС), прийняте за наслідками перевірки та на підставі акта перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатися правомірним та підлягає скасуванню.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2025 року адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення – задоволено повністю.
Визнано протиправною та скасовано постанову Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 13.03.2024р. №37851/15/02/РРО/3882006649-ТД/ФС, якою вирішено накласти на фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 штраф у розмірі 67000грн. за порушення ч 3 ст. 24 КЗпП України.
Стягнуто з Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці за рахунок бюджетних асигнувань на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 1211(одна тисяча двісті одинадцять)грн. 20коп. витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 13.03.2024 року №37851/15/02/РРО/3882006649-ТД/ФС не відповідає критерію обґрунтованості, складена без урахування усіх обставин, що мають значення для її прийняття, та з порушенням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача, а також суспільним інтересам, і цілям, на досягнення яких вони спрямовані.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Головне управління ДПС в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції надав перевагу доводам Позивача, не прийнявши до уваги доказів Відповідача та Третьої особи, що призвело до порушення принципів, закріплених у ст. 8 КАС України, щодо рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, що у свою чергу, призвело до порушення вимог ст. 72, 242 КАС України.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Південне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що матеріали судової справи №420/11210/24 не містять доказів того, що ПМУ Держпраці мало у розпорядженні при розгляді адміністративної справи про накладення штрафу договір про надання послуг, про існування якого відповідачу не повідомлялось жодною стороною відносин, ні позивачем, ні органом ДПС. В наявних у ПМУ Держпраці матеріалах для розгляду адміністративної справи, інформації про наявність відповідного договору ніде не міститься, що унеможливлює покладання судом відповідальності на ПМУ Держпраці щодо його не оцінки, за фактичної відсутності інформації про нього у відповідача.
Рух справи в апеляційній інстанції:
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.01.2026 та 10.02.2026 відкрито апеляційне провадження і призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до вимог статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі – КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
За правилами частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, суд апеляційної інстанції, -

УСТАНОВИВ:

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду, що Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 , зареєстрована в якості суб`єкта господарювання в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 21.04.2023р., номер запису: 2010090000000000545, що підтверджується випискою з ЄДРПОУ від 25.04.2023р. №158740137426 (а.с.13).
Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань основним видом економічної діяльності ФОП ОСОБА_1 є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (КВЕД: 47.11).
01 грудня 2023 року ФОП ОСОБА_1 (Замовник) та ФОП ОСОБА_2 (Виконавець) уклали договір про надання послуг, відповідно до умов якого виконавець зобов`язується за завданням Замовника надавати за плату послуги з бухгалтерського обліку Замовника, а Замовник прийняти та оплатити виконану послугу, в обсягах, що передбачена цим договором (а.с.28-29).
22.12.2023 Головним управлінням ДПС в Одеській області на підставі наказу № 10494-п від 12.12.2023 року проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), адреса господарського об`єкту: АДРЕСА_2 (а.с.37).
За результатами перевірки посадовими особами ГУ ДПС в Одеській області складено Акт (Довідка) фактичної перевірки від 22.12.2023 № 37851/15/02/РРО/ НОМЕР_1 (а.с.16-17).
Згідно даних, відображених в Акті фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 , код (РНОКПП: НОМЕР_1 ), зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , однак згідно інформації наявної у Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ФОП ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 . Так, фахівцями ГУ ДПС в Одеській області у період з 14.12.2023 по 22.12.2023 проведено фактичну перевірку вищенаведеного кафе, в ході якої встановлено, що ФОП ОСОБА_1 не є платником ПДВ та перебуває на загальній системі оподаткування (п. 2.2.11, 2.2.11.1 Акту перевірки від 22.12.2023 № 37851/15/02/РРО/ НОМЕР_1 ). В ході перевірки встановлено використання праці найманої особи без належного оформлення трудових відносин, а саме: праця ОСОБА_2 , який на момент перевірки представився бухгалтером, проте повідомлення про прийняття працівника на роботу/укладання гіг-контракту до органів ДПС станом на 22.12.2023 не подано. Згідно Акту перевірки від надання пояснень відмовився. Також під час перевірки ГУ ДПС в Одеській області було встановлено ще одну особу, а саме ОСОБА_3 , який надав пояснення, що працюю у ФОП ОСОБА_1 , у кафе, за адресою: АДРЕСА_2 , на посаді: бармена, період роботи: з 1 грудня 2023, графік роботи становить (тиждень): 2/2, час роботи становить: з 10 години до 21 години, наявність заборгованості по заробітній платі (є/немає): немає, заробітна плата в місяць складає: 7.000 грн, додатково: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . За допомогою електронного сервісу Пенсійного фонду України за посиланням https://portal.pfu.gov.ua/ було зроблено запит (тип запиту: “Поточний список працівників страхувальника”) за суб`єктом господарювання, ФОП ОСОБА_1 , та отримано наступну відповідь згідно якої, станом на 20.02.2024 14:34 останній актуальний звіт по ЄСВ за формою Додаток 4 поданий страхувальником за 12.2023 містить інформацію відносно двох осіб, а саме: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Повідомлення про початок роботи за період з 01.01.2024 містить інформацію відносно однієї особи: ОСОБА_8 , дата наказу - 13.02.2024, дата початку роботи - 13.02.2024. На момент проведення фактичної перевірки фахівцями ГУ ДПС в Одеській області встановлено, що особа ОСОБА_3 за даними Пенсійного фонду України (тип запиту: “Поточний список працівників страхувальника”) перебуває у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 (згідно поданого звіту за грудень 2023 року). Проте, інформація щодо трудових відносин ОСОБА_2 з ФОП ОСОБА_1 у даних Пенсійного фонду відсутня.
25.01.2024р. за поштовим відправленням Головного управління ДПС в Одеській області від 25.12.2023р. №6504416681554, позивачем було отримано акт (довідку) фактичної перевірки від 22.12.2023р. №004291 за змістом якого контролюючим органом було зафіксовано порушення з боку ФОП ОСОБА_1 норм п.п. 7, 9, 12 ст. 3 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” від 06.07.1995р. №265/95-ВР (з наступними змінами та доповненнями), п. 85.2 ст. 85 ПК України, ч. 3 ст. 24 КЗпП України, а також постанови Кабінету міністрів України від 17.06.2015р. №413 “Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту” в частині неподання або несвоєчасного подання до органів ДПС України повідомлення про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту (а.с.14-15).
Позивач в межах визначеного п. 86.7 ст. 86 ПК України процесуального строку, звернулась до контролюючого органу із запереченнями від 05.02.2024р. на акт (довідку) фактичної перевірки ГУ ДПС в Одеській області від 22.12.2023р. №004291 відповідно до яких просила, “Розглянути заперечення ФОП ОСОБА_1 від 05.02.2024р. на акт (довідку) фактичної перевірки ГУ ДПС в Одеській області від 22.12.2023р. №004291 за наявними та додатково поданими письмовими доказами за відсутності платника податків та/або його представника, а також повідомити про результати розгляду заперечень”. Згідно поштової накладної від 07.02.2024р. №6860913947836, заперечення були отримані контролюючим органом 12.02.2024р. (а.с.18-27).
13.02.2024 до Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці надійшов лист від Головного управління державної податкової служби в Одеській області від 25.01.2024 № 2047/5/15-32-07-06-05 щодо порушень законодавства про працю, виявлених у ході проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), яка здійснює господарську діяльність за фактичною адресою: АДРЕСА_2 , “кафе”, про що за результатами посадовими особами ГУ ДПС в Одеській області складено Акт (Довідка) фактичної перевірки від 22.12.2023 № 37851/15/02/РРО/ НОМЕР_1 .
13.02.2024 заступник начальника Міжрегіонального управління Буюклі В.І. повідомив листом суб`єкта господарювання про одержання Акту фактичної перевірки від 22.12.2023 №37851/15/02/РРО/ НОМЕР_1 , та про початок адміністративного провадження, із наданням пам`ятки про права та обов`язки учасника адміністративного провадження, направлені поштовим відправленням № 6504416770883 від 16.02.2024, врученого 08.03.24 згідно відмітки рекомендованого повідомлення про вручення.
Листом Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці № ПД/3.1/1787-24 від 22.02.2024 позивача запрошено на слухання у адміністративній справі про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 за порушення законодавства про працю, передбаченого ч. 2 ст. 265 КЗпП України, направленого поштовим відправленням № 6504416754357 від 22.02.2024, врученого 05.03.2024 згідно трекінгу Укрпошти.
13.03.2024 Південним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, прийнято постанову про накладення штрафу № 37851/15/02/РРО/3882006649-ТД/ФС на ФОП ОСОБА_1 за фактичний допуск 1 (одного) працівника, ОСОБА_2 , до роботи без оформлення трудового договору (контракту) (а.с.38-42).
Позивач вважає, що постанова про накладення штрафу суперечать чинному законодавству, тому має бути визнана протиправною та скасована.
Приписами частини 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Відповідно до ст. 259 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та його територіальні органи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім податкових органів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, а органи місцевого самоврядування - на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад.
Зі змісту зазначених правових приписів видно, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю може здійснюватись податковими органами на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.
Водночас, повноваження щодо притягнення до відповідальності за порушення трудового законодавства надані центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.
Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.
Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачено законодавством, колективним договором або угодою сторін.
Згідно ст. 24 КЗпП України Трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим:
1) при організованому наборі працівників;
2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я;
3) при укладенні контракту;
4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі;
5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу);
6) при укладенні трудового договору з фізичною особою;
6-1) при укладенні трудового договору про дистанційну роботу або про надомну роботу;
6-2) при укладенні трудового договору з нефіксованим робочим часом;
6-3) при укладенні трудового договору з домашнім працівником;
7) в інших випадках, передбачених законодавством України.
При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку (у разі наявності) або відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я, відповідний військово-обліковий документ та інші документи.
При укладенні трудового договору громадянин, який вперше приймається на роботу, має право подати вимогу про оформлення трудової книжки.
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 50 Закону України Про зайнятість населення роботодавцям забороняється застосовувати працю громадян без належного оформлення трудових відносин, вчиняти дії, спрямовані на приховування трудових відносин.
Згідно п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 р. № 413 повідомлення про прийняття працівника (домашнього працівника) на роботу / укладення гіг-контракту подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою (крім повідомлення про прийняття на роботу члена виконавчого органу господарського товариства, керівника підприємства, установи, організації), та/або резидентом Дія Сіті до територіальних органів Державної податкової служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а фізичною особою, яка уклала трудовий договір з домашнім працівником, - за її податковою адресою (місцем проживання) за формою згідно з додатком 1 до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором та/або до початку виконання робіт (надання послуг) гіг-спеціалістом резидента Дія Сіті засобами електронного зв`язку з використанням електронного підпису відповідальних осіб, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу.
Приписами ст. 265 КЗпП України визначено, що юридичні та фізичні особи, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час або за трудовим договором з нефіксованим робочим часом у разі фактичного виконання роботи протягом усього робочого часу, установленого на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків (крім випадків, якщо платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків є сам працівник) - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.
Зі змісту зазначених правових приписів слідує, що при прийнятті працівника на роботу, на роботодавця покладається обов`язок по оформленню з ним трудового договору.
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу.
Недотримання вказаної вимоги є порушенням трудового законодавства та є підставою для накладення на роботодавця штрафу.
Як свідчать встановлені обставини справи, підставою для прийняття спірної постанови були висновки відповідача про допущення позивачем до роботи неоформлених працівників. Факт допуску працівників на переконання відповідача підтверджується здійсненням останніми продажу товару належного позивачу за відсутності трудового договору.
Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.
Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.
Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.
Трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.
При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
Згідно пункту 7 постанова Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 Про практику розгляду судами трудових спорів згідно зі ст.24 КЗпП укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи відома власника або уповноваженого ним органу.
Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Відповідно до статті 1 Закону України від 14.10.1992 № 2694-XII "Про охорону праці" (далі - Закон № 2694-XII) працівник - це особа, яка працює на підприємстві, в організації, установі та виконує обов`язки або функції згідно з трудовим договором (контрактом).
Статтею 24 КЗпП України визначено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання такої форми є обов`язковим: при організованому наборі працівників; при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; при укладенні контракту; у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); при укладенні трудового договору з фізичною особою; в інших випадках, передбачених законодавством України.
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина третя статті 24 КЗпП України).
Цивільно-правовий договір - це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір про надання послуг тощо), предметом якого є надання певного результату праці.
Згідно із статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Відповідно частин першої та другої статті 928 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).
До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
З огляду на викладене, такі угоди застосовуються для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів праці, і у разі досягнення зазначеної мети вважаються виконаними і дія їх припиняється.
Колегія суддів зазначає, що з аналізу чинного законодавства видно, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва.
Характерними ознаками трудових відносин є:
- систематична виплата заробітної плати за процес праці (а не її результат);
- підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку;
- виконання роботи за професією (посадою), визначеною Національним класифікатором України ДК 003:2010 "Класифікатор професій", затвердженим наказом Держспоживстандарту від 28.07.2010 №327;
- обов`язок роботодавця надати робоче місце;
- дотримання правил охорони праці на підприємстві, в установі, організації тощо.
Отже, основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.
Так, виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.
З аналізу наведених норм слідує, що основними ознаками трудового договору, є: праця юридично несамостійна, протікає в рамках певного підприємства, установи, організації (юридичної особи) або в окремого громадянина (фізичної особи); шляхом виконання в роботі вказівок і розпоряджень власника або уповноваженого ним органу; праця має гарантовану оплату; виконання роботи певного виду (трудової функції); трудовий договір, як правило, укладається на невизначений час; здійснення трудової діяльності відбувається, як правило, в складі трудового колективу; виконання протягом встановленого робочого часу певних норм праці; встановлення спеціальних умов матеріальної відповідальності; застосування заходів дисциплінарної відповідальності; забезпечення роботодавцем соціальних гарантій.
Відповідальність працівника за трудовим договором регулюється лише імперативними нормами (КЗпП України та інших актів трудового законодавства), що не можуть змінюватися сторонами у договорі, а відповідальність виконавця послуг у цивільно-правових відносинах визначається в договорі, а те, що ним не врегульоване - чинним законодавством України.
Зі співставлення трудового договору з цивільно-правовим договором, відмінним є те, що трудовим договором регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного результату. Виконавець за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.
Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 09.06.2021 року у справі № 420/2174/19, які враховуються судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є фізичною особою підприємцем, що підтверджується витягом з ЄДРПОУ №595 (а.с. 31) та відповідно до кодів згідно з КВЕД, ОСОБА_2 , зокрема, здійснює діяльність у сфері бухгалтерського обліку й аудиту; консультація з питань оподаткування за кодом _69.29.
Так, позивачем (сторона 1) з фізичною особою підприємем ОСОБА_2 був укладений договір про надання послуг від 01.12.2023 (а.с. 28-29).
Відповідно до п. 1.1 договору, Виконавець зобов`язується за завданням Замовника надавати за плату послуги з бухгалтерського обліку Замовника, а Замовник прийняти та оплатити виконану послугу в обсягах, що передбачена цим Договором.
Пунктом 2.1 вказаного договору передбачено, що виконання робіт та передача їх результатів Замовнику здійснюється Виконавцем протягом дії цього Договору, Виконавець при виконанні робіт повинен неухильно дотримуватися умов цього Договору та вказівок Замовника. Надання послуг, обумовлених даним договором, Виконавець самостійно їх організовує.
Зазначеним договором передбачено, зокрема, таке.
2.2. За виконання передбачених Договором робіт, Замовник виплачує Виконавцю винагороду у розмірі 3000 (Три тисячі грн. 00 коп) в місяць.
2.3. За необхідністю та вказівкою Замовника Виконавець виконує інші роботи, які відповідають кваліфікації Виконавця, без письмового укладання на те додаткової угоди. Така робота зараховується Виконавцю Актом приймання-передачі виконаних робіт, оплачується відповідно до п 2.2 договору та вважається узгодженою Сторонами, якщо між ними не виникає протиріч.
2.4. У випадку виявлення Замовником недоліків виконаних робіт при їх прийманні, Виконавець зобов`язаний усунути виявлені такі недоліки. У такому випадку приймання виконаних робіт та підписання відповідного Акту приймання-передачі виконаних робіт здійснюється Сторонами після усунення вказаних недоліків.
2.5. Надання послуг, обумовлених даним договором, Виконавець проводить на власний ризик та самостійно їх організовує.
2.6. Замовник відповідно до чинного законодавства України не е податковим агентом Виконавця. Виконавець самостійно сплачує до відповідного бюджету всі необхідні податки та збори, податок на доходи фізичних осіб, та нараховує єдиний внесок на загальнообов`язкове соціальне страхування в розмірі передбаченому законодавством України.
З огляду на наведене можна дійти висновку, що метою Договору про надання послуг від 01 грудня 2023 року між ФОП ОСОБА_1 (Замовник) та ФОП ОСОБА_2 (Виконавець), є отримання певного матеріального результату ФОП ОСОБА_2 , а не врегулювання трудових відносин вказаних осіб.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, договір не містить ознак трудового договору, зокрема обов`язку виконавця бути присутнім на підприємстві у визначені робочі години, обов`язку дотримуватися правил внутрішнього трудового розпорядку, обов`язку підприємства забезпечувати виконавців матеріально-технічною базою, регламентації процесу праці, часу та тривалості робочого часу, тобто цей договір має ознаки цивільно-правового.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказані обставини свідчать про відсутність трудових правовідносин між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , натомість між цими особами, як суб`єктами підприємницької діяльності, наявні цивільно-правові відновини на підставі догору.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта - Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці стосовно того, що матеріали судової справи №420/11210/24 не містять доказів того, що ПМУ Держпраці мало у розпорядженні при розгляді адміністративної справи про накладення штрафу договір про надання послуг, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_1 до заперечень на акт фактичної перевірки (а.с. 18-29) та до пояснень в адміністративному провадженні надавало Договір про надання послуг від 01 грудня 2023 року, укладений між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 .
Доводи апелянта - Головного управління ДПС в Одеській області щодо того, що суд першої інстанції надав перевагу доводам Позивача, не прийнявши до уваги доказів Відповідача та Третьої особи, що призвело до порушення принципів, закріплених у ст. 8 КАС України, щодо рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, що у свою чергу, призвело до порушення вимог ст. 72, 242 КАС України, колегія суддів зазначає, що вони не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до незгоди із оскаржуваним судовим рішенням.
Судом апеляційної інстанції враховані приписи п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відтак, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що спірні постанови відповідача були прийняті останнім протиправно, а тому підлягають скасуванню.
Колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг правильність висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять аргументів, яким би не була надана правова оцінка судом першої інстанції.
Будь-яких інших доводів, з боку апелянта, які б могли свідчити про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права, апеляційна скарга не містить. Колегія суддів вважає, що надала відповідь на поставлені в апеляційній скарзі питання. За таких підстав колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Відповідно до вимог статті 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Оскільки суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, колегія суддів вважає, що підстави для скасування судового рішення та задоволення скарги відсутні.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд-
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління ДПС в Одеській області та Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2025 року у справі №420/11210/24 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуюча суддя Г.П. Казанчук

Судді Ю.М. Градовський

О.В. Єщенко